ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 березня 2020 року           справа №360/5076/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Блохіна А.А.,  Геращенка І.В., розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Алексєєва Олексія Ігоровича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 360/5076/19 (головуючий суддя І інстанції – Захарова О.В.), складене у повному обсязі 19 лютого 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом представника позивача - адвоката - Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, адміністратора Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Грачової Ірини Валеріївни, Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року представник позивача - адвокат - Алексєєв Олексій Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду від позовом до Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, адміністратора Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради (з урахуванням уточнень) про: 
-          визнання протиправним рішення адміністратора Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Грачової Ірини Валеріївни про відмову у знятті з місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
-          визнання протиправним рішення адміністратора Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Грачової Ірини Валеріївни про відмову у реєстрації місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-          зобов`язання Виконавчий комітет Рубіжанської міської ради Луганської області зареєструвати місце проживання громадянина Єгипту ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , знявши з реєстрації попереднє місце проживання;
-          стягнення на користь позивача судові витрати 12305,20 грн. (а.с. 5-9, 101-102).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 169-174).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, представник позивача - адвокат - Алексєєв Олексій Ігорович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та  процесуального права, просив суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що 21 листопада 2019 року громадянин Єгипту Аяд ОСОБА_3 звернувся до Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради з метою зняття з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Для зняття та реєстрації місця проживання позивачем були надані відповідачу всі необхідні документи. За результатами розгляду звернення позивача адміністратор Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 відмовила Аяду ОСОБА_4 у знятті з місця реєстрації та реєстрації нового місця проживання. 
У заяві ОСОБА_1 відповідач зазначив наступну підставу відмови у знятті з місця реєстрації та реєстрації місця проживання: на підставі статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання осіб в Україні» та пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». У посвідці НОМЕР_1 відсутнє вільне місце для проставляння штампу про реєстрацію місця проживання.
На думку представника позивача, фактично адміністратор Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 не мотивувала свої дії та безпідставно відмовила у знятті/реєстрації місця проживання, чим порушила чинне законодавство, оскільки підстави для такої відмови є виключними, під які не підпадає позивач.
Просив суд апеляційної інстанції задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат (а.с. 183-186).
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач Аяд ОСОБА_4 є громадянином Арабської Республіки Єгипет, має посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 , видану 11 листопада 2015 року строком дії до 01 серпня 2020  року (а.с. 130-131). 
21 листопада 2019 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради з заявою про зняття з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 132-133).
Для зняття та реєстрації місця проживання були надані  наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 , видана 11 листопада 2015 року дійсна до 01 серпня 2020 року; згода директора Рубіжанського індустріально-педагогічного коледжу ОСОБА_5 на реєстрацію місця проживання (а.с. 10-21, 130-132).
Адміністратором Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради ОСОБА_2 відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 на підставі статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання осіб в Україні» та пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». У посвідці НОМЕР_1 відсутнє вільне місце для проставляння штампу про реєстрацію місця проживання (арк. спр. 13-14).
У реєстрації місця проживання ОСОБА_1 адміністратором Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Грачовою І.В. відмовлено з таких самих підстав, про що наявний відповідний запис адміністратора у заяві (а.с. 11-12).
21 листопада 2019 року позивач разом з документами для здійснення зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання подав заяву довільної форми адресовану начальнику УДМС України в Луганській області, в якій просить зареєструвати його місце проживання, у випадку відмови з підстав відсутності місця для проставлення штампу про реєстрацію, видати підтверджуючий документ (а.с. 22).
Відтак, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо не зняття позивача з місця реєстрації та відмову у реєстрації нового місця проживання.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови посадової особи відповідача у проставленні штампу про зняття з місця реєстрації та реєстрацію нового місця проживання у зв`язку з відсутністю вільного місця у посвідці НОМЕР_1 на відведених для цих цілей сторінок.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі – Закон № 1382) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Згідно зі ст. 2 Закону № 1382 громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст. 3 Закону № 1382 документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1382 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Частиною 3 ст. 6 Закону № 1382 визначено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1382 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону (частина друга статті 7 Закону № 1382).
Відповідно до ст. 9-1 Закону № 1382 орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови (частина друга статті 9-1 Закону № 1382).
Відповідно до ст. 10 Закону № 1382 правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила № 207), визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Пунктом 4 Правил № 207 передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.
Згідно з пунктом 8 Правил № 207 документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».
Відповідно до пункту 9 Правил № 207 відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Пунктом 11 Правил № 207 визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Не є спірним те, що позивачем надано всі необхідні документи для здійснення зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання, порядок подачі документів не порушено.
При цьому, підставою відмови позивачу у зняті з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання визначено відсутність вільного місця для проставляння штампів про зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання у посвідці на тимчасове проживання позивача ТР128108.
Правилами № 207 визначено, що працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві (пункт 19 Правил № 207).
Відповідно до пункту 24 Правил № 207 у документ особи (у формі книжечки), до якого вносяться відомості про реєстрацію місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання, органом реєстрації спочатку проставляється штамп зняття з реєстрації місця проживання особи, а потім відповідний штамп реєстрації нового місця проживання особи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» затверджено: зразок та технічний опис бланка посвідки на тимчасове проживання з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, що додається; запровадити з 1 червня 2018 р. із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру оформлення і видачу посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, іноземцям та особам без громадянства відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого цією постановою; установити, що: до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних органів і територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, посвідка на тимчасове проживання може оформлятися з використанням бланка посвідки на тимчасове проживання у формі книжечки; посвідка на тимчасове проживання, що не містить безконтактного електронного носія, оформлена та видана на підставі документів, поданих до 1 червня 2018 р., є чинною протягом строку, на який її було видано.
Строк дії посвідки позивача не закінчився, відтак, до нього застосовуються положення закону і підзаконних актів, якими визначаються порядок внесення записів про зняття з реєстрації та реєстрацію у посвідку на тимчасове проживання у формі книжечки.
З аналізу вищевказаних норм права слідує, що при зверненні особи за зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання та одночасно реєстрації місця проживання, орган реєстрації зобов`язаний внести такі відомості до посвідки шляхом проставлення відповідного штампу спочатку про зняття з реєстрації місця проживання особи, а потім відповідний штамп реєстрації нового місця проживання особи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Порядку № 322, обмін посвідки здійснюється у разі:   непридатності посвідки для подальшого використання.
Судом апеляційної інстанції досліджено посвідку про тимчасове проживання позивача НОМЕР_1 та встановлено, що на сторінках 5, 6 для запису «Місце проживання в Україні» наявні відповідні штампи про реєстрацію місця проживання та про зняття з реєстрації місця проживання, вільне місце для проставлення штампу у розділі посвідки «Місце проживання в Україні» відсутнє (а.с. 16-19).
При цьому, у посвідці наявні штампи про реєстрацію місця проживання та про зняття з реєстрації місця проживання на сторінках 7-8 для запису «Особливі відмітки», які не призначені для таких записів.
Останній штамп та відповідний запис реєстрації місця проживання позивача на сторінці 8 «Особливі відмітки» за адресою: АДРЕСА_1 від 01 лютого 2018 року.
У посвідці позивача про тимчасове проживання на сторінці 8 «Особливі відмітки» наявне вільне місце для проставлення одного штампу.
На момент видачі посвідки позивача діяв Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251, яким був затверджений Технічний опис бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (у формі книжечки).
Бланки посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) мають вигляд зшитої нитками книжечки в м`якій обкладинці розміром 125 х 88 міліметрів, обсягом відповідно 12 і 8 паперових сторінок (пункт 1 Технічного опису).
Відповідно до 15 Технічного опису фарбою чорного кольору в бланках посвідок надруковано таку текстову інформацію:
1) на сторінках 1-4 (додатки 4 і 10) угорі - слова «Відомості про дітей до 16 років», під якими ліворуч - слова «Місце для фотокартки дитини», що повторюються двічі, а праворуч - лінії із словами «Прізвище», «Ім`я (імена)», «По батькові» та «Дата народження»;
2) на сторінках 5-9 посвідки на постійне проживання (додаток 5) та 5-6 посвідки на тимчасове проживання (додаток 11) угорі - слова «Місце проживання в Україні»;
3) на сторінках 10-12 посвідки на постійне проживання (додаток 6) та 7-8 посвідки на тимчасове проживання (додаток 12) - слова «Особливі відмітки».
Твердження апелянта, що відмітки про зняття/реєстрацію місця проживання можуть бути проставлені на будь-яких сторінках є незмістовними, оскільки діючим законодавством чітко встановлені правила для проставлення відповідних штампів на відповідних сторінках посвідки.
Відповідно до пункту 5.4 Наказу МВС України від 15 липня 2013 року № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2013 року за № 1335/23867 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» (чинного на час видачі посвідки на тимчасове проживання), у посвідку на тимчасове проживання на сторінці «Особливі відмітки» вноситься запис «Продовжено до/ extension to» та вказується дата, до якої продовжено строк дії посвідки. Запис завіряється підписом посадової особи та скріпляється печаткою територіального органу (підрозділу) ДМС, який здійснив продовження строку дії посвідки. У штамп про отримання посвідки вносяться відповідні зміни, які завіряються печаткою.
Дійсно, у посвідці проставлені органами реєстрації штампів про попередні місця реєстрації та зняття з реєстрації місць проживання здійснено на сторінках, не призначених для таких записів, а саме: на сторінках, призначених для записів «Особливі відмітки».
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності у посвідці про тимчасове проживання місця для проставлення  штампу про зняття з реєстрації місця проживання особи та одночасно штампу реєстрації нового місця проживання особи, проставлення яких є обов`язковим у посвідку у зв`язку із зняттям та реєстрацією місця проживання, відмова відповідача у знятті з реєстрації позивача та реєстрації з зазначених у заяві підстав є правомірною,оскільки законодавцем не передбачені виключення щодо можливості проставлення штампів реєстрації на інших сторінках посвідки.
При цьому, статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, відповідач (її посадова особа) не може вийти за межі своїх повноважень та порушувати законодавчо встановлені правила про зняття/реєстрацію місця проживання.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що права позивача не є порушеними, оскільки спірні відмітки можуть бути проставлені у замінену позивачем посвідку, яку можливо вважати недійсною з підстав неможливості подальшого використання, відповідно до вимог   ст. 9-1 Закону № 1382.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені позовних вимог.
Доводи апелянта, про те, що у відношенні інших громадян відповідний орган  здійснював відповідні дії з порушенням зазначених вимог, не є підставою для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача діяти в інший спосіб, чим передбачено законодавством, тому суд  апеляційної інстанції вважає їх незмістовними.
Окрім того, апелянтом не наведено яким шляхом повинні бути поновлені порушенні права  позивача та не зазначено, відповідно в який частині посвідки необхідно проставлення штампів про реєстрацію, що позбавляє суд апеляційної інстанції здійснити перевірку доводів апеляційної скарги , оскільки вимоги носять лише прохання повторно розглянути заяву позивача , що не є належним способом захисту   прав позивача.     
Підстав для перерозподілу судових витрат (у тому числі адвокатської винагороди) не має, оскільки позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Алексєєва Олексія Ігоровича -  залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 360/5076/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 березня 2020 року.

       Судді                                                                                        Т.Г.Арабей 
                                                                                                 А.А.Блохін
                                                                                                              І.В. Геращенко