УХВАЛА

27 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 823/1468/17
Провадження № 11-146за20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
перевірила заяву ОСОБА_1 на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа - Золотоніський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив 
визнати незаконним та скасувати наказ від 03 серпня 2017 року № 2034 щодо звільнення позивача з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, а також наказу від 18 вересня 2017 року № 250 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, накладеного відповідно до наказу відповідача № 2034;
поновити на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області;
стягнути з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 16 574,58 грн. у період з 19 вересня 2017 року до 26 жовтня 2017 року.
Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки дослідженими доказами та показаннями свідків підтверджено порушення службової дисципліни зі сторони позивача, вимог статей 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також статей 1, 7 Дисциплінарного статуту ОВС, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги і Правил поведінки працівника апарату міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС України від 28 квітня 2016 року № 326, що виразилось у відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння та керування мопедом без реєстраційного документа на транспортний засіб, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, адміністративний позов задовольнив у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області з`ясував обставини, які стали підставами для притягнення позивача до відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП й у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 695/2212/17з цього приводу навів відповідне обґрунтування. Серед іншого зазначив, що згідно з протоколом медичного огляду, встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 15 липня 2017 року, складеного Золотоніською центральною районною лікарнею, позивач 15 липня 2017 року о 22 год. 10 хв. перебував у тверезому стані. З урахуванням частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про протиправність винесення спірних наказів через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Головне управління Національної поліції в Черкаській області не погодився з рішенням суду апеляційної інстанції і звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 05 березня 2020 року скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, а справу направив до суду апеляційної інстанції (Шостого апеляційного адміністративного суду) на новий розгляд.
ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду касаційної інстанції і надіслав на адресу Великої Палати Верховного Суду заяву, у якій просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції. 
Прохання мотивує тим, що судове рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
КАС України дає вичерпний перелік підстав перегляду судових рішень Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 23 КАС України у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.
Частиною четвертою статті 22 цього Кодексу визначено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, <…>.
Згідно з частиною третьою статті 292 КАС України Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку судові рішення Верховного Суду, ухвалені ним як судом першої інстанції.
Відповідно до статті 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
Згідно з частиною п`ятою статті 355 цього Кодексу рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають.
Зі змісту та спрямованості аргументів скарги    ОСОБА_1 можна узагальнити, що її автор насправді пропонує, щоб Велика Палата Верховного Суду насамперед проревізувала і переглянула постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, яку цей суд ухвалив як суд касаційної інстанції за наслідками касаційного перегляду справи.
За правилами частин третьої-шостої статті 346 цього Кодексу суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Сулу, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Згідно зі статтею 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Не допускається касаційне оскарження судового рішення першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
Із наведеного нормативного процесуального регулювання випливає, що постанова суду касаційної інстанції про скасування судового рішення апеляційної інстанції є остаточною, вона не є тим видом судового рішення, що підлягає оскарженню, а Велика Палата Верховного Суду не є тим судовим органом, який має процесуальні повноваження переглядати судові рішення суду касаційної інстанції за правилами касаційного провадження та здійснювати відповідні процесуальні дії після такого перегляду. 
Доводи і аргументи апеляційної (касаційної) скарги    ОСОБА_1 не спростовують правових висновків цієї ухвали.
У зв`язку зі сказаним варто послатися також на рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», який у пункті 24 цього рішення наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».
За частинами першою, другою статті 344 КАС України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції <…>, з урахуванням положень статті 341 цього Кодексу. Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частинами першою, третьою статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Відповідно до частини другої статті 167 цього Кодексу якщо заява (клопотання, заперечення) <…> є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Отже, оскільки заява ОСОБА_1 є неприйнятною, тому її разом з доданими до неї матеріалами слід повернути скаржнику.
Керуючись статтями 24, 166, 167, 344, 346 Кодексу адміністративного судочинства України Велика Палата Верховного Суду 
УХВАЛИЛА:
Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа - Золотоніський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути заявнику без розгляду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                       М. І. Гриців
Судді:                                                Т. О. Анцупова                                Л. М. Лобойко
                                                           В. В. Британчук                               О. Б. Прокопенко
                                                           Ю. Л. Власов                                   В. В. Пророк
                                                           Д. А. Гудима                                    Л. І. Рогач
                                                           В. І. Данішевська                            О. М. Ситнік
                                                           Ж. М. Єленіна                                  О. С. Ткачук
                                                           О. С. Золотніков                             В. Ю. Уркевич
                                                           В. С. Князєв                                     О. Г. Яновська