Ухвала
11 червня 2020 року
м. Київ
справа № 648/1712/19
провадження № 61-8610ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за виникнення заборгованості по сплаті аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду 
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за виникнення заборгованості по сплаті аліментів з 01 січня 2015 року по 01 травня 
2019 року у розмірі 274 400, 36 грн. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31 липня 2014 року 
з ОСОБА_3 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 липня 2014 року 
і до досягнення дітьми повноліття. Зазначала, що відповідач ухиляється 
від сплати аліментів, йому відомо про рішення суду й про те, що аліменти стягуються з нього у примусовому порядку. Відповідно до довідки державного виконавця сума заборгованості по аліментам станом 
на 27 травня 2019 року складає 47 923, 20 грн. 
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 16 січня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за виникнення заборгованості по сплаті аліментів станом на 29 травня 2019 у розмірі 
47 923, 20 грн. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 січня 
2020 року змінено. 
Зменшено стягнуту з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню 
за виникнення заборгованості по сплаті аліментів з 01 січня 2015 року 
по 01 травня 2019 року з 47 923, 20 грн до 12 000 грн.
02 травня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, 
що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,                                  є малозначною в силу закону.
У касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтованих аргументів 
на підтвердження наявності випадків, передбачених підпунктами а-г 
пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема не вказано 
про винятковість цієї справи для заявника або її значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені ОСОБА_1 в касаційній скарзі доводи, що зводяться 
до необхідності переоцінки доказів, не підтверджують виключних обставин, які могли б свідчити про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_3 про стягнення пені за виникнення заборгованості по сплаті аліментів - відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, 
яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович