ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року	Львів	Справа № 159/537/20 пров. № А/857/4352/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                             Обрізка І.М., 
суддів                                                                                 Іщук Л.П., Носа С.П., 
за участю секретаря судового засідання                               Лутчин А.М.,                    

розглянувши у відкритому судовому засіданні  у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року, прийняте суддею Лесиком В.О. о 11 годині 36 хвилин у місті Ковель, повний текст складений 18.03.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській  області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Черкашиної Дар`ї Сергіївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                          встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській  області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Черкашиної Дар`ї Сергіївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1869045 від 16 грудня 2019 року.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що із долучених до справи та досліджених в судовому засіданні відеозапису встановлено, що позивачем порушено Правила дорожнього руху, а саме зупинка його транспортного засобу є набагато ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої дороги. Крім того, в ході розгляду справи на місці скоєння правопорушення позивач визнав свою винуватість, будь-яких зауважень чи заяв від нього не надходило та просив його попередити.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із  неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вся мотивувальна частина судового рішення побудована на недопустимому доказі (відеозаписі), оскільки такий не брався до уваги при постановленні оскаржуваної постанови, у ній не міститься відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та на такий немає посилань. Крім того, жодні заміри на місці не проводились, а на припущенні будувати звинувачення неможливо. 
Сформована позиція  Верховного Суду у справі №537/2088/17 не відповідає висновкам даного судового рішення, позаяк, сам факт визнання особою вини в порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
За вказаних обставин, постанова підлягає скасуванню.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що поліцейським відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській  області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Черкашиною Д.С. 16.12.2019 року винесено постанову серії ЕАК №1869045, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. У фабулі постанови інспектор зазначає, що 16.12.2019 року 14:32:56 годині в м.Ковель по вул. Володимира Кияна (Ватутіна) 70Б водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9 ПДР – «Порушення зупинок, ближче 10м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду». Відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.
Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Апеляційний суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.
Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. 
Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до наявного у матеріалах справи відеозапису, як до доказу, з огляду на те, що такий не зазначений в додатку до постанови (п. 9 постанови не містить, зазначення які матеріали додаються до постанови), отже в постанові серії ЕАК №1869045 від 16 грудня 2019 року не зазначено, які докази підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення.
Натомість, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.
Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи не вбачається, що поліцейські здійснювали заміри місця події, а відтак неможливо встановити факт зупинки транспортного засобу позивача ближче ніж 10 метрів від виїзду з прилеглої дороги. Зазначеного не містить і відеозапис, тому такий і з вказаної обставини не може бути належним доказом вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про  адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.
Також, на думку колегії суддів, доводи відповідача про визнання своєї вини позивачем у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є правомірною та не підлягає скасуванню.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1869045 від 16 грудня 2019 року підлягає скасуванню, а позов задоволенню, а саме скасувати оспорену постанову відповідача та закрити провадження.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
                                                      постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року у справі №159/537/20 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1869045 від 16 грудня 2019 року і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 13.05.2020 року