ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5500/20 Справа № 214/2083/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/2083/18
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 бересня 2019 року, яке постановлено суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову зазначено, що 16 серпня 2014 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 140816-122545, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1800 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком до 29.08.2014 року.
Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач своєчасно не виплатив тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, інші виплати, внаслідок чого за кредитним договром утворилася заборгованість в розмірі 50631,62 грн., з яких: 1800 грн. - основний борг; 504 грн. - проценти за користування кредитом; 46548 грн. - заборгованість за пенею.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором № 140816-122545 від 16.08.2014 року, станом на 14.03.2018 року, в загальному розмірі 4804 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1800 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 504 грн. та заборгованості за пенею - 2500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» судовий збір в розмірі 1762 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2018 року заочне рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2018 року скасовано.
Повторним заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 бересня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» заборгованість за кредитним договором № 140816-122545 від 16.08.2014 року, станом на 14.03.2018 року, в загальному розмірі 50631,62 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 1800 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 504 грн. та заборгованості за пенею - 46548 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» судовий збір в розмірі 1762 грн. 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2019 року відповідачу відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд повторного заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 бересня 2019 року
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що справу розглянуто без участі відповідача, який належним чином не був повідомлений про розгляд справи. 
Крім того апелянт посилається на те, що він не укладав з позивачем по справі кредитний договір № 140816-122545 від 16.08.2014 року та в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ним кредитних коштів в розмірі 1800 грн.
Зауважує на тому, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки термін виконання зобов`язання за кредитним договором був встановлений до 29.08.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 28.03.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга представника відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку;  2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;  4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 13 березня 2019 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що 16 серпня 2014 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 140816-122545, відповідно до умов якого відповідач отримав у кредит грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 1800 грн. (а.с.4)
Відповідно п. 2.2 Договору, вказана сума надається позичальнику одним платежем у день укладення Договору. Позичальник, шляхом укладення договору підтверджує отримання суми кредиту в повному обсязі.
Договором встановлений строк надання кредиту - до 29.08.2014 року. Відповідно до п. 9.1 Договору, він вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання кредиту і діє до повернення позичальником наданого кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом.
Відповідно до положень п.3.3 Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі, вказаному п. 2.2 Договору, а також сплатити проценти у розмірі 504 грн, нараховані за період починаючи з дати видачі кредитних коштів і закінчуючи датою повернення кредиту, разом 2304 грн.
За порушення строків повернення кредиту, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив.
Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 140816-122545 від 16 серпня 2014 року складає 50631,62 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 1800 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 504 грн., пеня - 46548 грн.
Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 отримав в ТОВ «Служба термінового кредитування» кредитні кошти в розмірі 1800 грн., які зобов`язався повернути до 29.08.2014 року, однак своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 50631,62 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. 
Колегія суддів вважає, що позовні ТОВ «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання - нести передбачену договором та/або законом відповідальність.
Як вбачається із матеріалів справи, 16 серпня 2014 року ОСОБА_1 підписав із ТОВ «Служба термінового кредитування» кредитний договір № 140816-122545, відповідно до умов якого відповідач отримав у кредит грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 1800 грн. Договором встановлений строк надання кредиту - до 29.08.2014 року. (а.с.4).
Проте, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за вище вказаним кредитним договором, відповідно до розрахунків позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 140816-122545 від 16 серпня 2014 року складає 50631,62 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 1800 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 504 грн., пеня - 46548 грн., яка не повернута відповідачем по справі.
Між тим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається із матеріалів справи, договором встановлений строк надання кредиту - до 29.08.2014 року, відомостей про те, коли відповідач в останнє вніс платіж за кредитним договором, чи про те, чи вносив такі платежі відповідач взагалі, матеріали справи не містять.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 03 квітня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Оскаржуване судове рішення було ухвалено судом за відсутності відповідача, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.
Внаслідок чого було порушено принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Згідно правового висновку, викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
З наведеного слідує, що відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції лише у випадку його неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, просить застосувати строк позовної давності та наслідки його спливу (а.с.163).
Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. 
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 бересня 2019 року скасувати та постановити нове рішення. 
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий:         
                                       
Судді: