Постанова
Іменем України                                        
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/4135/17
провадження № 61-38725св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня      2018 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В.,                   Панченка О. О.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради (далі - КП «Кременчукводоканал») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі № 524/6367/16           від 24 квітня 2017 року він поновлений на посаді головного інженера                 КП «Кременчукводоканал».
30 травня 2017 року його ознайомлено з наказом від 26 квітня 2017 року            № 379 про поновлення на роботі та внесено запис у трудову книжку. Цього ж дня він був звільнений на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Вважав, що вказаний наказ має бути скасований, оскільки за період                          з 26 квітня по 30 травня 2017 року жодних трудових відносин між ним та відповідачем не було, а тому він не міг вчинити прогул.
Крім того, його відсутність на роботі була допущена з вини відповідача. Роботодавцем не був складений акт про його відсутність на роботі і не було запитано згоду профспілкової організації на його звільнення.
Станом на 06 червня 2017 року його середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 1 928,97 грн. 
Оскільки у день звільнення йому виплатили лише 345,79 грн, вважав, що               з КП «Кременчукводоканал» на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ КП «Кременчукводоканал» від 30 травня     2017 року № 499 про його звільнення, поновити його на роботі на посаді інженера з 30 травня 2017 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2017 року по дату ухвалення рішення суду, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року у складі судді Андрієць Д. Д. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач вважався поновленим на роботі з дня видачі наказу - 26 квітня          2017 року, а 04 травня 2017 року (наступний день після отримання листа з повідомленням про поновлення) не з`явився на роботу без поважних причин, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України вважається прогулом і є підставою для звільнення працівника.
Рішення профспілкових комітетів не містять власного правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , що, в свою чергу, надає власнику або уповноваженому ним органу право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.
При цьому судом враховано, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2017 року  та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 до                                                       КП «Кременчукводоканал» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасувано наказ КП «Кременчукводоканал»                  від 30 травня 2017 року № 499.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера                               КП «Кременчукводоканал» з 30 травня 2017 року.
Стягнуто з КП «Кременчукводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122 340,28 грн та моральну шкоду, заподіяну останньому, у розмірі 1 000,00 грн 
В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 порушив вимоги трудового законодавства України, оскільки моментом повного виконання рішення суду про поновлення на роботі є не сам факт винесення наказу про поновлення на роботі, а ще й внесення відповідного запису до трудової книжки. Запис про поновлення позивача на роботі внесений до трудової книжки ОСОБА_1 лише 30 травня 2017 року, коли він з`явився до КП «Кременчукводоканал», а тому відповідач не мав законних підстав для звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Крім того, відповідач допустив порушення вимог статті 43 КЗпП України, оскільки не отримав попередньої згоди на звільнення позивача від профспілкового комітету, членом якого є позивач.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У липні 2018 року КП «Кременчукводоканал» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня           2017 року, на підставі якого виданий наказ від 26 квітня 2017 року про поновлення позивача на роботі, скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У зв`язку із цим, 27 жовтня 2017 року по підприємству був виданий наказ          № 1237 «Про скасування наказу від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на підставі рішення апеляційного суду.
Про існування рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року, яким відмовлено у поновленні позивача на роботі, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не вказав та не врахував цього судового рішення.
Отже, існує два судових рішення, які набрали законної сили, і які фактично суперечать один одному.
Також суд апеляційної інстанції помилково виходив із того, що моментом повного виконання рішення суду про поновлення на роботі є не сам факт винесення наказу про поновлення на роботі, а ще й внесення відповідного запису до трудової книжки, оскільки рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
При цьому, посилаючись на відсутність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача, суд апеляційної інстанції не врахував, що відмова профспілкової організації у наданні згоди на звільнення позивача не містить належного обґрунтування.

 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційної інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
Відмовлено у зупиненні виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
В іншій частині виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року зупинено до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня             2017 року у справі № 524/6367/16-ц позов ОСОБА_1 до                         КП «Кременчукводоканал» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.
Визнано незаконними та скасовано накази КП «Кременчукводоканал»             від 29 квітня 2016 року № 253 «Про зміну істотних умов праці», від 17 лютого 2016 року № 209 «Про зміну оплати праці», від 31 березня 2016 року № 326 «Про зміну оплати праці», від 21 квітня 2016 року № 342 «Про встановлення робочого часу».
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного інженера        КП «Кременчукводоканал».
Стягнуто з КП «Кременчукводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2016 року по 24 квітня 2017 року у сумі 133 743,84 грн та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку за один місяць.
 
26 квітня 2017 року КП «Кременчукводоканал» видано наказ № 379 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді головного інженера          з 29 червня 2016 року.
 
03 травня 2017 року позивач отримав лист, у якому повідомлялось про те, що згідно з наказом від 26 квітня 2017 року № 379 відповідачем здійснено заходи щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інженера. Також зазначено, що позивачу необхідно з`явитись на                              КП «Кременчукводоканал» та приступити до роботи. При собі мати трудову книжку.
 
На вказаний лист позивач надіслав заяву, в якій повідомляв про те, що до заяви не надано розпорядження і він з`явиться до підприємства після отримання повідомлення від державного виконавця.
 
Актом державного виконавця підтверджується те, що 30 травня 2017 року під час виходу державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області за адресою місцезнаходження                                          КП «Кременчукводоканал» при примусовому виконанні виконавчого листа      № 524/6367/16-ц, виданого 25 квітня 2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука, ОСОБА_1 надано для ознайомлення оригінал наказу від 26 квітня 2017 року № 379, відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_1 
 
30 травня 2017 року КП «Кременчукводоканал» виданий наказ № 499 про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
25 червня 2017 року відбулось засідання профспілкового комітету Вільної профспілки міста Кременчука, а 26 червня 2017 року - засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників КП «Кременчукводоканал» Вільної профспілки міста Кременчука, на яких розглядалось подання КП «Кременчукводоканал» від 30 травня 2017 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. За наслідками засідання профспілкових комітетів було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ КП «Кременчукводоканал» від 30 травня     2017 року № 499 про його звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді інженера                                    з 30 травня 2017 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2017 року  по дату ухвалення рішення суду.
 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України).
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази.
 
Так, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2017 року, на підставі якого виданий наказ від 26 квітня 2017 року про поновлення позивача на роботі, скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року та у задоволенні позову                ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 119-125).
 
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року залишене без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року.
 
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Згідно з наказом відповідача від 27 жовтня 2017 року № 1237 «Про скасування наказу від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », враховуючи рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року, наказ від 26 квітня 2017 року про поновлення позивача на роботі скасований (а. с. 126).
 
Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про незаконність звільнення позивача 30 травня 2017 року та поновлюючи його на роботі, не надав належну правову оцінку вказаним обставинам, не врахував, що поновленню на роботі підлягає особа, яка перебувала з підприємством у трудових відносинах та була незаконно звільнена з роботи, та залишив поза увагою, що наказ від 26 квітня 2017 року про поновлення позивача на роботі відповідачем скасований.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, постанови апеляційного суду підлягає скасуванню з  ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та, відповідно, похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Керуючись статтями 400, 412, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк