П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4044/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Салюк П.І. 
          Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 

25 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Капустинського М.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповдача), про:
- визнання рішення суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 01 грудня 1991 року протиправним;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 весь час проходження служби (роботи) на слідчо - прокурорських посадах (в тому числі на посадах помічника, старшого помічника прокурора), а також половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", які станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України - 04 жовтня 2019 року становили 20 років 5 місяців 26 днів загальної вислуги та 18 років 0 місяців 26 днів стажу роботи на посадах прокурора відповідно;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 04 жовтня 2019 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 01 грудня 1991 року.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 17.01.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України загальна вислуга (стаж) і стаж роботи на посадах прокурора ОСОБА_1 , що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", відповідно становили 20 років 5 місяців 26 днів загальної вислуги та 18 років 0 місяців 26 днів стажу роботи на посадах прокурора.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відсутні підстави для розгляду питання про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII. З набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім окремих положень, зокрема частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1. Вважає, що зазначені положення статті 50-1 стосуються визначення виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, зарахування періодів роботи до вислуги років, що дає право на пенсію, та осіб, звільнених з роботи в порядку дисциплінарного стягнення з позбавленням класного чину або позбавлені класного чину за вироком суду, тощо. Згідно наданих документів, станом на 04 жовтня 2019 року загальна вислуга становить 18 років 26 днів, а стаж роботи на посадах, визначених ст. 15 Закону №1697, тобто прокурором - 10 років 9 місяців 17 днів. Період навчання не враховано до загальної вислуги років, оскільки відсутня можливість визначити тривалість навчання.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 вересня 1996 року по 30 червня 2001 року позивач навчався у Хмельницькому інституті регіонального управління та права на денній (стаціонарній) формі навчання за спеціальністю правознавство, після завершення якого отримав кваліфікацію спеціаліста - юриста.
З 10.09.2001 ОСОБА_1 призначений на посаду помічника прокурора Чемеровецького району, з 02.08.2004 призначений на посаду старшого помічника прокурора Чемеровецького району, а з 17.03.2005  - на посаду прокурора відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області. Станом на день звернення до суду обіймає посаду начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року.
04.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Згідно інформації викладеної в листі від 01.11.2019 №В-1432-О-02.26-04 відповідач повідомив, що відсутні підстави для розгляду питання про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру". У зв`язку з набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім окремих положень, зокрема частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1. Зазначені положення статті 50-1 стосуються визначення виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, зарахування періодів роботи до вислуги років, що дає право на пенсію, та осіб, звільнених з роботи в порядку дисциплінарного стягнення з позбавленням класного чину або позбавлені класного чину за вироком суду, тощо. А тому, відсутні підстави для застосування норм статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII в частині призначення пенсії. Статтею 15 Закону №1697 визначено посади в прокуратурі, робота в яких надає особі статус прокурора. Такими посадами в прокуратурі є, зокрема, посади керівника підрозділу регіональної прокуратури, прокурора, заступника керівника та керівника місцевої прокуратури. Посади помічника і старшого помічника прокурора ст. 15 Закону №1697 не передбачені.
Також вказаним листом повідомлено, що згідно наданих документів, станом на 04 жовтня 2019 року загальна вислуга становить 18 років 26 днів, а стаж роботи на посадах, визначених ст. 15 Закону №1697, тобто прокурором - 10 років 9 місяців 17 днів. Період навчання не враховано до загальної вислуги років, оскільки відсутня можливість визначити тривалість навчання.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, яка діяла з 26 липня 2001 року (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 8 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.
Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми.
15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, відповідно до п.п.1 п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" 1789-ХІІ (крім, зокрема, ч. 3, 4, 6 та 11 ст.50-1).
Враховуючи положення статей 22 та 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).
Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок призначення пенсій, втратили чинність.
Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року вислуги років не менше 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
У ході дослідження копії трудової книжки позивача суд першої інстанції встановив, що з 10 вересня 2001 року позивач призначений на посаду помічника прокурора Чемеровецького району, з 02 серпня 2004 року призначений на посаду старшого помічника прокурора Чемеровецького району, а з 17 березня 2005 року призначений на посаду прокурора відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області та по теперішній час працює в органах прокуратури на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.
Також, згідно архівної довідки №751/19 від 21 листопада 2019 року, виданої ректором Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова , позивач в термін з 01 вересня 1996 року по 30 червня 2001 року навчався на юридичному факультеті Хмельницького інституту регіонального управління та права за спеціальністю "Правознавство" на денній формі. Здобув кваліфікацію юриста та отримав диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 від 30 червня 2001 року. Наказ про зарахування на навчання № 193-н від 23 липня 1996 року, наказ про завершення навчання та присвоєння кваліфікації № 384 від 27 червня 2001 року.
Як встановлено судом першої інстанції в ході дослідження копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року, станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України загальна вислуга (стаж) і стаж роботи на посадах прокурора ОСОБА_1 , що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", відповідно становили 20 років 5 місяців 26 днів загальної вислуги та 18 років 0 місяців 26 днів стажу роботи на посадах прокурора.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у вказаній редакції).
Також, станом на дату звернення до органів Пенсійного фонду у жовтні 2019 року у позивача був відсутній стаж роботи 24 роки, що свідчить про відсутність підстав для виникнення права на призначення пенсії згідно ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру», яку слід застосувати до спірних правовідносин з огляду на час звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії.
Також колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом у своїх рішеннях (постанови від 27.02.2019 по справі №415/2185/17, від 10.10.2019 по справі №554/5582/17, від 17.10.2019 по справі №308/8967/16-а) викладено правовий висновок, що якщо у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, у особи не виникло права на призначення пенсії, то внесені до зазначеної статті зміни щодо збільшення необхідного для призначення пенсії стажу не є звуженням прав такої особи.
При цьому, виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру», а не положення статті 50-1 Закону від 05.11.1991 №1789-XII, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Таким чином, коли стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, відповідачем обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії позивачу.
Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №265/3516/17 та від 04 грудня 2019 року по справі №747/559/17.
За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Однак, враховуючи вищезазначене, колегія суддів звертає увагу, що загальний стаж позивача,  не становить більше 24 років 6 місяців, як того вимагає ч.1 ст.86 Закону №1697-VII та, відповідно, не дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правомірно відмовило в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 04 жовтня 2019 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 01 грудня 1991 року.
Натомість, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та об`єктивно підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Капустинський М.М.