КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/19370/17                                                                              Головуючий у І інстанції - Ул`яновська О.В.  
апеляційне провадження №22-ц/824/1268/2020                                     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
25 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сіваченко Володимир Васильович на рішення Святошинського районного суду м. Київ від 04 листопада 2019 року у справі за позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,-                   
                                                                 встановив:
        у грудні 2017 р. представник позивача звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди майна від 15.06.2006 року в розмірі 1303728 грн. 07 коп.
        Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.06.2006 сторони уклали договір оренди майна, зі щомісячною орендною платою в розмірі 3900 грн. 00 коп. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2010 з відповідача стягнуто заборгованість за договором оренди в розмірі 20000 грн. 00 коп. за період перших п`яти місяців та 500 грн. 00 коп. платежу за шостий місяць дії договору. Рішення суду виконано 15.11.2016року. Проте, за вказаним договором продовжує існувати заборгованість, яка, станом на 15.12.2017 становить 514300 грн. 00 коп. загальною 1303728 грн з урахуванням ст. 625 ЦК України.
Рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 04 листопада 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди 1303728 (один мільйон триста три тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 07 коп. 
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
            Не погоджуючись з рішенням  суду першої інстанції,  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сіваченко Володимир Васильович, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального правапросив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову .
    Апеляційну скаргу мотивував тим, що він не сторона договору. Крім того позивач пропустив строк позовної давності і судом не враховано, що на рішення суду від 15.11.2016 року стягувалась заборгованість за 33 місяці.
        Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2006 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди майна, предметом якого є солярій та супровідне обладнання, зі щомісячною орендною платою в розмірі 3900 грн. 00 коп. не пізніше 5 числа поточного місяця (а.с. 8).
Договором визначено, що термін дії складає з 15.06.2006р по 15.06.2009р. У разі відсутності за місяць до закінчення терміну дії договору письмового повідомлення від однієї зі сторін про його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк.
Переданння вказного майна підтверджено актом прийому-передачі від 15.06.2006, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 9).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди майна в розмірі 20000 грн. 00 коп.
Рішенням суду встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №4456 від 30.07.2010, рукописні записи « ОСОБА_1 » «действую по Ген\доверен.» в договорі оренди майна від 15.06.2005 року, « ОСОБА_1 » «действую по Ген \доверен.» - в акті прийому-передавання майна по договору б\н від 15.06.2006 року виконані ОСОБА_1 Підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди від 15.06.2005, розташований в графі «СПДФЛ ОСОБА_5 », акті прийому передавання майна по договору б\н від 15.06.2006 розташований в графі: « Имущество принял » виконані ОСОБА_1 Майно за договором оренди отримано ОСОБА_1 (а.с. 4).
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2010 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011р, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2011р(а.с.5-7).
Встановлено, що рішення суду від 23.11.2010року виконано ОСОБА_1 у 2016 р. 
Установивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що у зв`язку з несвоєчасною оплатою орендної плати з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 514300 грн. 00 коп. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення оплати та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України в загальному розмірі 1303728 грн.
Оскільки останній платіж за договором відповідачем сплачено у 2016 р. на виконання рішення суду від 23.11.2010р., аз позовом до суду позивач звернувся у грудні 2017р.,суд вважав, що позивач звернувся в межах строку позовної давності.
Такий висновок суду відповідає вимогам закону частково виходячи з наступного.
Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Статтею 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
У відповідності до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України.
В судовому засіданні сторони визнали ті обставини, що договір, на підставі якого позивач обґрунтовує свої вимоги не розірваний, не оспорений. До закінчення терміну дії договору його учасники письмових заяв про його припинення не заявляли. Платежі за договором відповідачем не здійснювались і вказані обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільнені від доказування.
Також відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України від доказування звільняються і обставини встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2010 року, що 05.07.2011 року набрало законної сили у справі №2-206/10, про те, що належною стороною договору є відповідач у справі, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині неналежності відповідача.
В силу положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином за наявності чинного договору від 15.06.2006 року відповідно до його умов підлягає стягненню грошове зобов`язання у вигляді щомісячних орендних платежів з урахуванням положень ст. 625 ЦК України.
Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, оскільки позовна заява подана у грудні 2017р., стягненню підлягає лише заборгованість, що передує зверненню до суду тобто у межах загального строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України в сумі 140400 грн.
 
Отже за наявності у відповідача перед позивачем вказаного вище грошового зобов`язання, а саме порушення ОСОБА_6 строків сплати платежів наявні всі підстави для застосування наслідків порушення зобов`язання, встановлених законом у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (ст.. 625 ЦК України).
Таким чином стягненню підлягає сума 153036 грн. і ця сума не спростована відповідачем у встановленому законом порядку.
При цьому інфляційні втрати та три проценти річних не є неустойкою, носять компенсаційний характер, а не штрафний характер, і до них застосовується загальний строк позовної давності.
Положення статті 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц). 
За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині пропуску спливу строку позовної давності підлягають задоволенню, оскільки примусове виконання рішення суду відповідно до ст.. 264 ЦК України не є обставиною, яка перериває перебіг строку позовної давності, тому висновки суду в цій частині є помилкові.
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі № 2-206/10 суд розглядав вимоги за 33 місяці не приймаються до уваги, оскільки згідно матеріалів суд розглядав та вирішив спір за період заборгованості з 15.06.2006 року по 15.11.2006 року. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
постановив:
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Сіваченко Володимир Васильович задовольнити частково.  
Рішення Святошинського районного суду м. Київ від 04 листопада 2019 року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити частково позов   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.
Стягнути з ОСОБА_1  на користьОСОБА_2 заборгованість за договором оренди в розмірі 153 036 грн.  
Стягнути з  ОСОБА_1  на користьОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2164,5 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                      В.В. Гуль
 
Судді                                                                         Л.П. Сушко
 
                                                                                   О.І. Сліпченко