П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1528/19	
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУПФУ в Херсонській області) в якому просила:
-          визнати протиправними дії щодо заниження, при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 %;
-          зобов`язати здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком з 07.11.2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35 %, відповідно до пп. 4-4 п.4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вже отриманих сум пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;
-          визнати протиправними дії щодо відмови зарахувати стаж на пільгових умовах (у подвійному розмірі) за період роботи та проходження служби з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року;
-          зобов`язати зарахувати з 07.11.2017 року стаж на пільгових умовах (у подвійному розмірі) за період роботи та проходження служби з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка вказує на те, що з 1996 року отримувала пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Досягши пенсійного віку та набувши право на отримання пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона у листопаді 2017 року звернулася до ГУПФУ в Херсонській області про призначення відповідної пенсії на пільгових умовах за списком №1, відповідно до положень пп.4-4 п.4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У даному пп.4-4 п.4 розділу XV Прикінцеві положення вказаного Закону йде мова про те, що з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Вважає, що ГУПФУ в Херсонській області, протиправно перевела її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, застосувавши величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, відповідно до пп.4-3 п.4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо наявності у неї права на зарахування стажу за період роботи та проходження служби з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року у подвійному розмірі вказує, що таке право закріплено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона працювала на посаді лікаря-рентгенолога туберкульозних лікарень, що підтверджується записами в трудовій книжці та архівними довідками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, позов ОСОБА_1 - задоволено.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у листопаді 2017 року відбулось не переведення з одного виду пенсії на інший, а призначення вперше пенсії за віком.
Тому, на думку суду, згідно з пп.4-4 п.4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при призначенні пенсії ГУПФУ в Херсонській області повинно було застосовувати величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Щодо іншого поставленого у позові питання,а саме  про зарахування стажу у подвійному розмірі, суд першої інстанції зазначив, що майор внутрішньої служби у відставці ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього та старшого начальницького складу лікарем-рентгенологом з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року, що підтверджується відповідними доказами, а тому, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», такий стаж повинен зараховуватися у подвійному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник вказує про те, що позивачка з 29.05.1996 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 07.11.2017 року, за бажанням пенсіонера, Пенсійним фондом був здійснено перехід з одного виду пенсії на інший та здійснений перерахунок пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
На думку скаржника, величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується лише при призначенні пенсії та в період її призначення з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Іншим доводом апелянта є те, що з наданих позивачкою документів не вбачається, що з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року вона працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я, а тому, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні підстави для зарахування стажу у подвійному розмірі вказаного періоду праці.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, відображаючи аналогічні обставини та підстави, що зазначені в позові та судовому рішенні.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Обставини справи.
ОСОБА_1 , 1946 року народження, майор внутрішньої служби у відставці, проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах середнього та старшого начальницького складу лікарем-рентгенологом з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року.
Так, відповідно до записів у трудовій книжці від 16.01.1963 року та архівної довідки від 21.09.2011 року №2/2-3342 (а.с.9-10) ОСОБА_1 працювала:
-          з 25.07.1977 року по 13.03.1989 року - лікар-рентгенолог МСЧ ВТК-61 УВС Херсонського облвиконкому;
-          з 13.03.1989 року по 21.09.1993 року - лікар-рентгенолог міжреспубліканської туберкульозної лікарні ГУВД МВС УРСР при установі ЮЗ-17/61 УВС Херсонської області;
-          з 21.09.1993 року по 16.08.1994 року лікар-рентгенолог рентгенологічного кабінету туберкульозної лікарні у складі спеціалізованої установи ЮЗ-17/61 УВС Херсонської області;
-          з 16.08.1994 року по 28.05.1996 року лікар-рентгенолог рентгенологічного кабінету туберкульозної лікарні у складі міжобласної спеціалізованої установи ЮЗ-17/61 (на правах лікувального) УВС Херсонської області.

29.05.1996 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Після досягнення пенсійного віку, позивачка набула право на отримання пенсії за віком, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 07.11.2017 року пенсійним органом переведено ОСОБА_1 на  пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пп.4-3 п.4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ в Херсонській області із заявою про виправлення помилки, здійсненої під час призначення 07.11.2017 року пенсії за віком, а саме:
-          щодо застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, замість застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;
-          щодо визначення страхового стажу з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року, у подвійному розмірі, відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
ГУПФУ в Херсонській області листом від 25.06.2019 року № 408/Л-99-1 повідомило ОСОБА_1 про те, що її пенсія виплачується відповідно до вимог чинного законодавства України, позаяк 07.11.2017 року здійснено не нове призначення пенсії, а переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Окрім того, зауважено, що з наданих до заяви документів не вбачається, що ОСОБА_1 з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я, що свідчить про відсутність підстав для зарахування до стажу у подвійному розмірі зазначеного періоду проходження служби.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає наявність підстав для задоволення апеляції, з огляду на таке.

11.10.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII.
Цим Законом було доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до пп.4-3 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відповідно до пп.4-4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Спірним питанням у даній справі є право особи, яка отримувала пенсію за вислугу років, на призначення пенсії за віком, відповідно пп.4-4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі скаржник категорично проти цього заперечує, вказуючи, що ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює правила переведення з одного виду пенсії на інший.

Досліджуючи наведені доводи, колегія суддів встановила таке.

За правилами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
пенсія за віком;
пенсія по інвалідності;
пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

При цьому, слід зазначити, що статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що у межах спірних правовідносин мало місце призначення іншої пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду України від 29.11.2016 року (справа №133/476/15-а), постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року (справа № 876/5312/17, провадження №11-731апп18) та постановах Верховного Суду від 13.02.2019р. (справа №265/7301/16-а) та від 11 вересня 2019 року (справа №213/1226/16-а).

За таких обставин справи, враховуючи, що у листопаді 2017 року відбулось саме призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, ГУПФУ в Херсонській області, при її розрахунку, повинно було застосувати пп.4-4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: застосувати величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Далі, в апеляційній скарзі, ГУПФУ в Херсонській області зазначає про те, що з наданих позивачкою документів не вбачається, що з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року вона працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я.

Надаючи правову оцінку даному аргументу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року працювала лікарем-рентгенологом в:
-          МСЧ ВТК-61 УВС Херсонського облвиконкому;
-          міжреспубліканської туберкульозної лікарні ГУВД МВС УРСР при установі ЮЗ-17/61 УВС Херсонської області;
-          рентгенологічному кабінеті туберкульозної лікарні у складі спеціалізованої установи ЮЗ-17/61 УВС Херсонської області;
-          рентгенологічному кабінеті туберкульозної лікарні у складі міжобласної спеціалізованої установи ЮЗ-17/61 (на правах лікувального) УВС Херсонської області.

Відповідно до довідки від 07.11.2017 року № 272 Херсонської виправної колонії (№61) в цілях поліпшення розміщення і спеціалізованого лікування засуджених, хворих туберкульозом та відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 29.10.1960 року №1785, виправно-трудова колонія № 115 УОГП Херсонської області реорганізована в спеціалізовану протитуберкульозну виправно-трудову колонію для утримання та лікування хворих туберкульозом засуджених, підлягаючих утриманню суворого режиму, і присвоєний № 61 (ЮЗ-17/61). З 21.12.1979 року - міжобласна туберкульозна лікарня при Виправно-трудовій колонії-61 УВС Херсонської області (наказ УВС № 0202 від 21.12.1979). З 24.09.1982 року - міжреспубліканська туберкульозна лікарня ГУВТУ МВС УРСР при виправно-трудовій колонії - 61 УВС Херсонського облвиконкому (наказ УВС Виконкому Херсонської обласної ради народних депутатів № 0116 від 24.09.1982). З 31.03.1987 року перейменована в міжобласну туберкульозну лікарню УВС Херсонського облвиконкому при установі ЮЗ-17/61 (наказ № 062 МВС УРСР від 31.03.1987). З 20.04.1994 року - міжобласна спеціалізована установа ЮЗ-17/61 (на правах лікувальної) УМВС України в Херсонській області (наказ МВС України № 201 від 20.04.1994). З 24.06.1997 року - установа виконання покарань ЮЗ 17/61 УМВС України в Херсонській області, на правах лікувальної, особливого режиму, чоловіча (наказ УМВС України в Херсонській області № 290 від 24.06.1997 року).

Туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу (ст. 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз»).
Протитуберкульозні заклади - спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари, санаторії тощо).

Перелік протитуберкульозних закладів затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 514 від 16.07.2009 року.
Згідно п. п. 1, 2 до цього Переліку віднесено, зокрема, туберкульозні лікарні та структурні підрозділи лікарняних, амбулаторно-поліклінічних та санаторно-курортних лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я, туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення; Туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний, у т.ч. дитячий) кабінет.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право, зокрема, на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.

Як вбачається із спільного листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року за № 625/0/15-05/039-6, 10.01.09/2606, 16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Таким чином, аналіз викладених норм дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції, що, ОСОБА_1 , відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має право на зарахування служби з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року в подвійному розмірі.

Апелянт також звертає увагу на те, що у довідці від 07.11.2017 року №272, виданої Херсонською виправною колонією (№61), з 20.04.1994 року по 15.04.2009 року назва «міжобласна спеціалізована установа ЮЗ-17/61 (на правах лікувальної)» суперечить вимогам законодавства.
Проте, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як було наведено вище, на підтвердження роботи в інфекційному закладі, в період з 25.07.1977 року по 28.05.1996 року, позивачка надала архівну довідку та історичну довідку від органів виконання покарань, про те що її служба проходила в закладах відбування покарань туберкульозного типу.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

                             суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.03.2020 року.