ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1477/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Земляної Г.В.,
                                        Лічевецького І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Дерржмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" до Київської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови,-
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" до Київської митниці ДФС, в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці ДФС за № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019;
-  визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA125200/2019/00070.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України було визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту). Цей показник було заявлено у митній декларації, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Однак, митний орган безпідставно не погодився із заявленою митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Київська міська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в  задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення про коригування митної вартості було винесено митницею правомірно, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги виявлені митним органом розбіжності та факти неподання додаткових документів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товару.
За наведених обставин, Київська міська митниця ДФС вважає, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старко Київ" (згідно Додаткової угоди від 10.03.2017 до Договору були внесені доповнення щодо зміни назви Товариства з обмеженою відповідальністю "Старко Київ" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Боненкамп") та Фірмою SIA "Starko Eastern Group" (згідно Додаткової угоди від 10.01.2017 до Договору були внесенні доповнення щодо зміни назви Фірмою SIA "Starko Eastern Group" на SIA "Bohnenkamp") було укладено договір № SK-SEG-01/2014, (далі - Договір), відповідно до якого Продавець (SIA "Bohnenkamp") продає, а Покупець (ТОВ "Боненкамп") купує шини, камери і запасні частини (колеса) для несамохідних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 1.2 Договору в первісній редакції товар поставляється партіями на мовах "FCA Рига".  
Додатковою угодою від 05.02.2015 до Договору Сторони виклали пункт 1.2 Договору в наступній редакції: "Товар поставляється поетапно, партіями, для подальшої реалізації на території України, протягом всього строку дії Договору. Товар постачається на умовах, визначених правилами "Інкотермс 2000" на розсуд Покупця і визначається в рахунках (інвойсах) згідно замовлення Покупця. Кількість і номенклатура товару в кожній партії повинна відповідати замовленню Покупця".  
04 березня 2019 року до відділу митного оформлення № 3 митного поста "Західний" декларантом в особі ФОП ОСОБА_1 подано електронну митну декларацію (ЕМД) № UA125200/2019/614181. 
Згідно ЕМД № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 позивачем було задекларовано ввезення наступного товару: покришки пневматичні гумові, нові, з малюнком на протекторі для використання вантажних транспортних засобах: шина пневматична 385/65R22.5 158/160K 18PR Deestone SW 433 TL арт. 026112 - 171 шт.
Задекларована позивачем митна вартість товару (графа 22 МД) - 30641, 49 Євро, умови поставки СІР UA Chornomorsk.  
06 березня 2019 року Київською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000225/2, що ввозилися Товариством з обмеженою відповідальністю "Боненкамп", за електронною митною декларацією № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 та складено на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125200/2019/00070. 
Відповідно до Рішення про коригування митної вартості відповідачем застосовано метод 2ґ (резервний метод) та заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації - 30641, 49 Євро скориговано до 36953, 10 Євро.  
Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що за результатами опрацювання документів, поданих позивачем разом з митною декларацією № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019 встановлено, що документи, надані позивачем, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті. 
Зокрема, вказано, що відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного договору товари постачаються на умовах FCA-Рига, згідно інвойсу умовами поставки є СІР Чорноморськ. 
Згідно з правилами Інкотермс умови поставки СІР передбачають страхування вантажу. Документи, що підтверджують страхування до митного оформлення не надавалися. 
У морському коносаменті (Bill of Lading) № 4810-0177-812.012 вчинено запис "freight collect", що відповідно до міжнародних правил заповнення морських документів означає, що вартість доставки сплачує Покупець товару. 
З урахуванням зазначеного, відповідач вважав, що відповідно до частини другої статті 58 МК України наданих позивачем документів недостатньо для підтвердження визначення митної вартості товарів методом "за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються" (графа 43 ЕМД " 1"). 
З метою підтвердження числових складових митної вартості позивачем на підставі повідомлення відповідача було надано додаткові документи згідно з переліком, викладеним в електронному повідомленні, а саме: 
1. Пакувальний лист (Packing list) від 20.02.2019.
2. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 20.02.2019.
3. Коносамент (Bill of lading) від 25.01.2019 № 4810-0177-812.012.
4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) 28.02.2019.
5. Декларація про походження товару (Declaration of origin) від 20.02.2019.
6. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів SK-SEG-01/2014 від 01.05.2014.
7. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 05.02.2015.
8. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 26.03.2015.
9. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.01.2017.
10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 10.03.2017.
11. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 04.01.2018.
12. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода б/н від 27.08.2018.
13. Договір про надання послуг митного брокера № 02/02/2015 від 17.02.2015.
14. Лист-роз`яснення № 21 від 01.03.2019.
15. Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів                                       № UA125200/2019/614181 від 04.03.2019.
Однак, відповідач зазначив, що додатково надані позивачем документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену позивачем митну вартість.
У якості джерела інформації, яке використано відповідачем під час прийняття спірного рішення митним органом було взято до уваги митну декларацію від 28.01.2019 № UA5041800/2019/486 та митну декларацію від 18.12.2018 № UA100110/2018/368642 (вартість товару згідно з джерелом інформації - 3, 17 доларів США/кг).
Відповідачем зроблено висновок, що подані декларантом (позивачем) документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість, розраховану із застосуванням методу за ціною договору, неможливо, відповідно до частини другої статті 58 МК України.
У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів                                                    № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019 відповідачем було застосовано метод 2ґ - резервний метод.
Не погоджуючись із спірним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач оскаржив їх до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано належні та необхідні документи, передбачені ст.. 53 МК України, які дозволяли визначити митну вартість товару за основним (першим) методом. Натомість, будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.
Таким чином, за умови подання позивачем при митному оформленні товару  переліку документів, який відповідає вимогам закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Водночас, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач 1 прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
У свою чергу, за результатом апеляційного розгляду даної справи судовою колегією встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Натомість, зі змісту спірного рішення № UA125000/2019/000225/2 від 06.03.2019 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
При цьому, під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не довів достатніми, належними та допустимими доказами, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про документальне непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації від 28.01.2019 № UA5041800/2019/486 та митної декларації від 18.12.2018 № UA100110/2018/368642 є протиправним.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не наведено достатніх правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень, що у свою чергу свідчить про їх протиправність.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення відповідача, не відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними та такими, що прийняті відповідачем необґрунтовано.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                Г.В. Земляна

                                                                                          І.О. Лічевецький