Єдиний унікальний номер 236/3994/19 
Номер провадження 22-ц/804/1108/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
08 квітня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання  Цимбала Д.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року у цивільній справі № 236/3994/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації при звільненні (суддя першої інстанції Саржевська Ірина Віталіївна), -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації при звільненні.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він перебував у трудових відносинах із державним підприємством «Донецька залізниця» у різний час на різних посадах з 1995 року.
Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-VІ та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200.
«Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з Публічного на приватне та перейменовано у Акціонерне товариство «Українська залізниця».
Наказом № 1235-00 від 17.07.2017 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату з посади слюсар-електромонтажник 5 розряду його було звільнено з роботи.
Відповідач не виплатив йому частину заробітної плати за березень 2017 року, за період простою, одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку.
Невиплаченою зарплатою за березень 2017 року до встановлення простою є кошти в сумі 2355,71 грн. 
Простій для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» встановлено з 00:00 години 16 березня 2017 року згідно наказу відповідача № 58-ДН від 16 березня 20017 року.
Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь частину заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2355,71 грн., заробітну плату за період простою в сумі 13856,80 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 6252,86 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 520,95 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації при звільненні задоволені частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період простою в сумі 6942,34 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 6252,86 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 520,95 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі ?2743,23? грн.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі в сумі 458,50 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.
Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 18 лютого 2020 року.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Відповідач просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.01.2020 року по справі № 236/3994/19 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 28 лютого 2020 року.
Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 105,106,107), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 105,106). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року справу призначено до розгляду на 08 квітня 2020 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 08.04.2020 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 120, 121).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 08.04.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 119).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця»  задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815.
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 28.07.1995 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», з 20.07.2016 року на посаді слюсаря-електромонтажника 5 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Луганськ, ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
Відповідно до наказу № 384-П від 15.03.2017 року «Про встановлення простою» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинах, не залежних від робітників 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління. Наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 16.03.2017 року.
Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1235-ОС від 17.07.2019 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнений з посади слюсаря-елромонтажника 5 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Луганськ, ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління», за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 3 дні відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. 
Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України,  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України,  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 13885,58 грн., 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата)-відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 06.09.2019, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року (код ЄДРПОУ 40150216) - 4597,32 грн., квітень- липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 13885,58 грн. 
Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період за березень - липень 2017 року, в яких зазначені суми: всього нараховано/до виплати: березень 2017 року - 4597,32/2355,71 (аванс- 1300,00грн.) грн. квітень 2017 року - 5777,70/4594,33грн., травень 2017 року-2537,54/2017грн., червень 2017 року 2537,54/2017,80грн., липень 2017 року-8152,55/6666,09 грн. 
З розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340).
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані працівником кадрової служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано: за березень 2017 року-12 днів (79 год.), за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року - «0» годин.
Відповідно до копії журналу часу простою робітників цех №21 ВП Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 згідно графіку роботи був на робочому місці протягом робочого часу: у березні 94 год, у квітні 40 год., у травні 159 год., у червні 159 год., у липні 88 год.(а.с.44-52).
Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк, що об`єктивно унеможливлює виконання обов`язків відповідачем, передбаченим трудовим договором, є безпідставними, виходячи з наступного:
Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій. 
Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.
Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути  компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2743, 23 грн. 
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених  пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Судді:

Повний текст постанови складений 08 квітня 2020 року

Суддя:                                                 О.Д.Канурна