УХВАЛА             
 
16 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 750/8554/15-ц
провадження № 61-36943св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізінг»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу   ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2015 року у складі судді Логвіної Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 січня 2016 року у складі колегії суддів: Горобець Т. В., Бечка Є. М., Хромець Н. С.,     
 
у справі за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів.
 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізінг» (далі - ТОВ «УніКредит Лізінг») звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2012 року між ТОВ «УніКредит Лізінг» (лізингодавсць) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріной О. С. та зареєстрований у реєстрі за № 3580.
 
Згідно пункту 1.1 договору лізингодавець відповідно до наданої лізингоодержувачем специфікації купує автомобіль, для наступної його платної передачі лізингоодержувачу у фінансовий лізинг на умовах, передбачених даним договором, на строк визначений у графіку, який є додатком № 4098L12/00 до цього договору, але у будь-якому випадку не менше одного року.
 
У свою чергу, лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно графіку лізингових платежів, який викладений в додатку № 4098L12/00 до договору.
 
Однак лізингоодержувач не викопував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості лізингоодержувача на користь лізингодавця за договором в розмірі 102 009,28 грн.
 
Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором фінансового лізингу забезпечено порукою.
 
06 вересня 2012 року між ТОВ «УніКредит Лізинг», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 4098L12/00/SUR.
 
Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель, як солідарний боржник, зобов`язується безвідклично та безумовно сплатити лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі за договором загальною сумою до 156 654 29 дол. США, що на день укладання цього договору становило 1 252 137,74 грн та сплатити всі інші платежі, що належать до сплати лізингоодержувачем відповідно до умов договору фінансового лізингу, в тій же самій сумі, валюті та в той же самий час (також у випадку дострокових платежів), як це визначено в договорі фінансового лізингу
 
18 вересня 2014 року у зв`язку із наявністю боргу по договору фінансового лізингу лізингодавцем було надіслано на адресу поручителя вимоги за договором поруки, якою лізингодавець повідомив поручителя про те, що станом на 18 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті лізингових платежів згідно договору фінансового лізингу становить 102 009,28 грн та підлягає сплаті поручителем на користь Лізингодавця.
 
Зазначеною вимогою лізингодавець просив поручителя протягом п`яти днів з дати відповідної вимоги сплатити вказану в них суму заборгованості лізингоодержувача.
 
Однак, поручитель не виконав свої зобов`язання за договорами поруки та не сплатив заборгованість ОСОБА_1 за договором фінансового лізингу у вказані в вимогах строки, тому відповідач порушив зобов`язання за договорами поруки, а відтак несе відповідальність за таке порушення.
 
Позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку неустойку за прострочення повернення предмету лізингу в розмірі 486 482,67 грн, а також судові витрати.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 січня 2016 року, позов задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» 486 482,67 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «УніКредит Лізинг судовий збір по 1 827,00 грн з кожного.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Деснянського районного суду м. Чернігова.
 
11 червня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів призначити до судового розгляду.
 
Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              А. І. Грушицький

                                                                                                                          І. В. Литвиненко

                                                                                                                          І. М. Фаловська