РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2020 року м. Рівне
Справа № 569/5401/18
Провадження № 22-ц/4815/397/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
заявник – Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 
боржник -  ОСОБА_1 ,
стягувач - ОСОБА_2 ,

за участю заявника та боржника
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2020 року в складі судді Тимощука О.Я., проголошену в 12 год. 35 хв. в м. Рівне, 
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 331105грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У грудні 2019 року Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для поїздок за кордон, з метою забезпечення виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2018 року.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2020 року подання Рівненського МВ ДВС задоволено.
Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов`язань, покладеним на нього виконавчим листом у справі №569/5401/18.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язань, покладених на нього відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 липня 2018 року, у зв`язку з чим необхідно обмежити  його у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для поїздок за кордон.
У поданій апеляційній скарзі боржник вважає ухвалу суду незаконною та постановленою з порушенням вимог ст.33 Конституції України, п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження та ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оскільки державним виконавцем не доведено факт його ухилення від виконання судового рішення.
Вказує, що йому не було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, оскільки постанови з цього приводу не отримував, що свідчить про недотримання ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження». 
Покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.07.2019 року у справі №554/13475/15-ц про те, що боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження.
Зазначає, що в зв`язку з погіршенням стану здоров`я вимушений був звільнитися з роботи, а тому помилковим є висновок суду про те, що його звільнення пов`язане із зверненням стягнення на заробітну плату. Просить ухвалу скасувати, в задоволенні подання відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу МВ ДВС вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з дотриманням норма матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відхилити.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області знаходиться виконавче провадження №58975691 з примусового виконання виконавчого листа №569/5401/18, виданого 18.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 331105грн., виконавче провадження по якому відкрито 24.05.2019.
На а. с. 75 зв. міститься копія супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адреси боржника та стягувача.
У травні 2019 року державним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України, боржника викликано до державного виконавця на 30.05.2019 року.
На адресу відділу надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації УДМС України про реєстрацію місця проживання та вказано, що боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 09.01.2019 року.
На підставі отриманої інформації державним виконавцем відповідно до ст.ст. 8, 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 03.10.2019 року винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних в частині внесення відомостей щодо місця проживання боржника.
3.10.2019 року державним виконавцем винесено постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
05.11.2019 року державним виконавцем на адресу боржника АДРЕСА_1 направлено виклик до державного виконавця на 14.11.2019 року за вих. № 99378.
Згідно повідомлення територіального сервісного центру 5641 РСЦ в Рівненській області за боржником транспортних засобів не зареєстровано.
Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установ боржниками – юридичними особами та/або фізичними особами – підприємцями, інформація відсутня.
Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб – боржників, які отримують пенсію інформацію не знайдено.
 Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на нерухоме майно відомості відсутні.
06.12.2019 року державним виконавцем на адресу боржника м. Рівне, вул. Жоліо-Кюрі АДРЕСА_1 (місцезнаходження КЗ «Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг» Рівненської обласної ради) направлено виклик до державного виконавця на 24.12.2019 року, який повернувся на адресу відділу 23.12.2019 року без отримання адресатом за терміном зберігання, що підтверджується поштовим конвертом.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, державним виконавцем було проведено всі необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», які виявилися безрезультатними.
Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань
Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника покладено ряд обов`язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Невиконання даного обов`язку боржника, передбаченого 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», свідчить про ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, боржник не подав державному виконавцю декларацію про доходи і майно, а звернувся до суду із скаргою на постанову ДВС про звернення стягнення на його заробітну плату (справа №569/20430/19) та, після відмови у її задоволенні, в подальшому, звільнився з роботи взагалі.
Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбулося і є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.
Будь-які докази на підтвердження факту виконання боржником рішення суду в матеріалах справи відсутні, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги про добросовісність дій боржника.
Окрім цього, значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають не лише у навмисному, а також у іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.
При цьому, задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, суд першої інстанції врахував положення статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обмеження у праві виїзду за межі України не є позбавленням боржника права на вільне пересування та право вільно покидати Україну та повертатися до України, оскільки воно є тимчасовим і діє до виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, а матеріали справи не містять доказів, що у ОСОБА_1 відсутні боргові зобов`язання.
Покликання апеляційної скарги щодо недоведеності факту ухилення боржника від виконання судових рішень не ґрунтуються на матеріалах справи, а висновки Верховного суду у справі №554/13475/15-ц стосуються законності накладення виконавцем штрафу на боржника, що не є предметом розгляду у даній справі. 
Апеляційний суд також враховує, що згідно відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації УДМС України про реєстрацію місця проживання, у боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обліковуються закордонні паспорти серії: НОМЕР_1 виданий 02.11.2017 року, та серії: TR746991 виданий 12.01.2018 року, а отже дійсно має можливість виїхати за межі України в будь-який час.
Ураховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України вирішено з дотриманням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 10 березня 2020 року.
Судді:                                                                             Бондаренко Н.В.
                                       Ковальчук Н.М.                        
       Хилевич С.В.