ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/13181/19
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/469/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді - Бобрової І.О.,
суддів –  Мамонової О.Є.,  Шитченко Н.В.,  

за участю секретаря -  Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігів,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору  – Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів про зобов`язання вчинити певні дії,

місце постановлення судом першої інстанції рішення – місто Чернігів
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення – 10.01.2020,
                                                У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернігів про зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він, його дружина та два сини постійно зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 . Зазначена квартира є службовою і була надана йому для проживання на підставі ордеру на жиле приміщення №18, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 21.02.2005. На даний час він (позивач) проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , в якій з 07.05.2019 перебуває на квартирному обліку, включений до списку на першочергове отримання житла як учасник бойових дій. Відповідачем у задоволенні заяви позивача про подання відповідного клопотання до Чернігівської міської ради про виключення квартири із службового житла відмовлено, чим, на думку позивача, порушено його право на реалізацію житлових прав. Не подаючи відповідного клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу, КЕВ м.Чернігів порушує його конституційне права на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач просив зобов`язати КЕВ м.Чернігів подати до Чернігівської міської ради клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла - квартири за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 42,8 кв.м.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.12.2019 без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Військову частину НОМЕР_1 . 

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Скаржник не погоджується із висновком суду про те, що він не перебуває на квартирному обліку у житловій комісії, що належить до сфери відання відповідача, зазначаючи, що ані військовою частиною НОМЕР_2 , де він проходив службу, ані відповідачем по справі рішення про зняття його з квартирного обліку не приймалось. Зазначає, що жодною нормою законодавства не передбачено такого поняття як «зона відповідальності КЕВ», оскільки облік всіх квартир, які надаються за рахунок Міністерства оборони України, ведеться КЕВ. Інструкція №380, на думку позивача, передбачає, що всі військовослужбовці, незалежно від того, в якій військовій частині проходять службу, мають право на забезпечення житлом. Позивач також посилається на те, що після реформування військової частини НОМЕР_2 , де він проходив службу, він залишився на обліку у КЕВ району, його особова справа знаходиться у відповідача. Наполягає на тому, що має право на отримання житла для постійного проживання, враховуючи, що службова квартира, де він проживає, перебуває на обліку у відповідача, він перебуває на квартирному обліку у відповідача, оскільки останнім рішення про зняття його з квартирного обліку не приймалось, є військовослужбовцем і має вислугу більше 20 років.     

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КЕВ м.Чернігів просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду від 10.01.2020 – залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги надуманими, необгрунтованими і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 неправильно трактує положення ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає право особи залишитися на обліку у військовій частині при звільненні з військової служби в запас або у відставку, проте ОСОБА_1 не звільнявся з військової служби, а був переміщений до в\ч НОМЕР_1 ще до розформування Військової частини НОМЕР_2 без переривання строку проходження військової служби. Положення ч.1 п.3 розділу VI Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, на яке також посилається позивач, застосовується виключно відносно осіб, які звільнилися з військової служби із залишенням на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони. Встановлено, що в період з 2005 року і по теперішній час відомості про перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку відсутні. Відповідач наголошує, що не має повноважень брати або знімати військовослужбовців з квартирного обліку, оскільки це питання вирішує виключно житлова комісія військової частини. При КЕВ м.Чернігів не утворюється житлова комісія, як помилково стверджує позивач, а працює квартирно-експлуатаційна служба в зоні його відповідальності з питань  квартирно-експлуатаційного забезпечення. ОСОБА_1 не являється військовослужбовцем, який проходить військову службу у військовій частині, яка знаходиться у зоні відповідальності КЕВ м.Чернігів. Вирішення питання зміни статусу квартири належить до виключної компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради, що є окремою юридичною особою, а не Чернігівської міської ради. 
Відповідач також наголошує на тому, що відповідно до пункту 10 розділу VII Інструкції військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3 - 7 цього розділу.
Водночас пунктами 3 - 7 розділу VII Інструкції встановлено таке:
- для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини розглядає документи облікових справ військовослужбовців і приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання; 
- затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання; 
- на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання ;
- список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю ; 
- за результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про погодження надання постійного житла або відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови ; 
- ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України, згідно з розподілом обов`язків ; 
- затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
Таким чином, відповідач вважає, що він не вправі одноособово підготувати клопотання та подати його до виконавчого комітету без дотримання процедури зазначеної вище.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2020 постановленою без виходу до нарадчої кімнати до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Міністерство оборони України та Виконавчий комітет Чернігівської міської ради. 

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Чернігівської міської ради вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі. Третя особа зазначає, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Сім`я ОСОБА_1 проживає у зазначеному житлі з лютого 2005 року, вимогу Положення про умову проживання у займаному житлі 10 років позивачем витримано, таким чином у виконавчого комітету Чернігівської міської ради відсутні підстави для відмови у виключенні спірної квартири із числа службових. 
    
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство оборони України, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним, а доводи скарги необґрунтованими. 
Зазначає, що позивачем неправильно трактуються положення ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказуючи на той факт, що позивач з військової служби у відставку або у запас не звільнявся, а був тільки переміщений з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 ще до її розформування без переривання строку проходження військової служби. Крім того ОСОБА_1 помилково посилається на положення ч.1 п.3 Розділу VI Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, відповідно до якого облік ведеться в житлових комісіях військових частин, військових комісаріатах та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, тобто дане положення стосується виключно осіб, які звільнилися з військової служби із залишенням на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони.  
Міноборони звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів того, що він був звільнений в запас або у відставку в зв`язку з розформуванням в/ч НОМЕР_2 ; що внаслідок розформування в/ч НОМЕР_2 він звертався до військового комісаріату на території обслуговування якого знаходилася розформована в/ч НОМЕР_2 або КЕВ м.Чернігів для подальшого перебування його на квартирному обліку. 
Також Міноборони зазначає, що житлова комісія в/ч НОМЕР_1 не входить до числа житлових комісій ІНФОРМАЦІЯ_1 і не належить до сфери відповідальності КЕВ м.Чернігів. Військова частина НОМЕР_1 у своїй діяльності керується наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 17.12.2007 №1172 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членах їх сімей»; вона сама забезпечує військовослужбовців службовим житлом за рахунок власних житлових фондів. 
Оскільки ОСОБА_1 не являється військовослужбовцем, який проходить військову службу у військовій частині, яка знаходиться у зоні відповідальності КЕВ м.Чернігів, положення п.10 Розділу VII Інструкції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Відповідно до приписів ст.15 ЖК УРСР вирішення питання зміни статусу квартири належить до виключної компетенції виконкому Чернігівської міської ради, що є окремою юридичною особою, а не Чернігівської міської ради як помилково вважає ОСОБА_1 .
Крім того, окремим дорученням заступника Міноборони №19360 від 12.12.2019  закріплена вимога щодо надання відповідних розпоряджень стосовно не подавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до КЕВ пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, у зв`язку з реформування шляхів забезпечення військовослужбовці та осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку житлом в межах чинного законодавства.
А тому, на сьогоднішній день КЕВ м.Чернігів фактично позбавлений можливості реалізовувати процедуру зняття статусу службового з житлових приміщень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.  

Даним нормам судове рішення від 10.01.2020 повністю відповідає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого інструктора роти забезпечення навчального процесу навчального батальйону, має військове звання старший прапорщик, календарну вислугу – більше 26 років (а.с.13). 
З 07.05.2019 позивача зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 та внесено в списки квартирного обліку на першочергове отримання житла під АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом із протоколу №95 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , витягами із відповідних списків, а також довідкою військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019 №808 (а.с.78-80,12).
Згідно з ордером № 18  на жиле приміщення від 21.02.2005 ОСОБА_1 з сім`єю з 4-х осіб: ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_3 – син, ОСОБА_4 – син, надано право на зайняття жилого приміщення житловою площею 42,8 кв.м., що складається з 3-х кімнат у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9). Квартира, відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.02.2005 №20, була надана ОСОБА_1 зі зняттям з квартирного обліку (а.с.106).
15.08.2019 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника КЕВ м.Чернігів із проханням розглянути питання щодо зміни статусу житла, в якому він мешкає з родиною, зі службового на житлову, зазначаючи при цьому, що він перебуває на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 (а.с.10). 
У задоволенні зазначеного рапорту ОСОБА_1 КЕВ м.Чернігів було відмовлено з посиланням на те, що він перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , яка не входить в зону відповідальності Чернігівського гарнізону, та що для отримання житла для постійного проживання йому необхідно звернутися до військової частини НОМЕР_1 , а службову квартиру по АДРЕСА_1 звільнити (а.с.11). 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не перебуває на квартирному обліку у відповідача, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання останнього вирішувати питання зміни статусу спірної квартири. Додатково суд зазначив, що вирішення питання зміни статусу квартири належить до виключної компетенції Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, а не Чернігівської міської ради, як вважає позивач. 

Колегія суддів повністю погоджується із зазначеними висновками суду з оглядну на наступне. 

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно із пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу   проходження військової   служби   житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення   надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Відповідно до п.12 зазначеного Порядку службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним  органом,  за  місцем  проходження  ними військової служби. Військовослужбовцям Держспецтрансслужби,     Національної гвардії, Держприкордонслужби службові житлові приміщення надаються згідно  з рішеннями командирів військових частин, які погоджуються відповідно    з Адміністрацією   Держспецтрансслужби, Головним управлінням       Національної       гвардії,       Адміністрацією Держприкордонслужби.   

За матеріалами справи встановлено, що з 2005 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка відноситься до сфери управління Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (а.с.97-100), зв`язку з чим перебуває на квартирному обліку саме у військовій частині НОМЕР_1 для отримання житлового приміщення для проживання. 

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він і досі перебуває на квартирному обліку у КЕВ м.Чернігів є голослівними. З довідки КЕВ м.Чернігів, виданої 10.12.2019 за №2556 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 10.12.2019 на квартирному обліку в Чернігівському гарнізоні (м.Чернігів) не перебуває (а.с.81). 
Крім того, згідно з відповіддю Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.01.2020 №18, наданої начальнику КЕВ м.Чернігова, станом на 03.01.2020 ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку при Чернігівському ОТЦК та Сп (раніше ОВК0; відомості та інформація щодо перебування на квартирному обліку в Чернігівському ОТЦК та СП в період з 2005 року і по теперішній час відсутні (фотокопія на а.с.170). 

Відповідно до п.13 розділу 2 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 №20, яке було чинне на час видачі позивачу ордеру на жиле приміщення по АДРЕСА_1 , військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення. 

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.02.2005 №20 було затверджено рішення про виділення житлової площі і видачу ордеру ОСОБА_1 на службову квартиру АДРЕСА_3 на сім`ю з 4 осіб зі зняттям з квартирного обліку (а.с.8). Вказане рішення позивач не оскаржував. 
В своєму рапорті від 15.08.2019 ОСОБА_1 визнавав, що службове житло було надано йому зі зняттям з квартирного обліку (а.с.10). В рапорті від 06.05.2019 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 вперше з 2005 року поставив питання про зарахування на квартирний облік у даній військовій частині (а.с.107). З 07.05.2019 позивач зарахований на квартирний облік. Дані про зарахування іншого часу перебування на квартирному обліку у в/чА1457 (на чому наполягає ОСОБА_1   у апеляційній скарзі) матеріали справи не містять. Позивач не заперечував того, що він не оскаржував рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 07.05.2019 щодо часу зарахування на квартирний облік.
Отже відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 і досі перебуває на квартирному обліку у КЕВ м.Чернігів чи перебував з 2005 до 07.05.2019. 

Посилання позивача на те, що відповідно до п.10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, він має право на виключення службового приміщення з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання незалежно від місця його знаходження, не може бути підставою для задоволення позову. 

Відповідно до п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. 
Згідно із п.2.2. Інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень, військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей,  затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 17.12.2007 №1172 житлове приміщення виключається із числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням командира відповідного структурного підрозділу, за погодженням з Головою Адміністрації Держспецтрансслужби.  

Аналіз чинного законодавства у сфері забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями дає підстави стверджувати, що військовослужбовець забезпечується службовим жилим приміщенням або жилим приміщенням для постійного проживання за відповідним рішенням військової частини за місцем проходження служби за згідно із чергою у військовій частині (п.п.1, 3 розділу VII Інструкції №380).  

Виходячи з приписів ст.4 ЦПК України, відповідач — це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови — підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, — належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач — це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі — належному відповідачеві.
Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № справа № 2-797/2008.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).
Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17. 

Встановивши, що ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку та в будь-якій черзі на отримання житла у КЕВ м.Чернігів, проходить службу і перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , яка належить до підпорядкування Державної спеціальної служби транспорту, та має власну створену житлову комісію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати документи для виключення спірної квартири із числа службових. 
Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 у справі №357/5184/17.  

Колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 поданий до неналежного відповідача. 

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,  
                                 
                                  П О С Т А Н О В И В:

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                          І.О.Боброва
             
                                                                                          О.Є. Мамонова
                 
                                                                                          Н.В.Шитченко

                                        Повний текст постанови складений 18.05.2020.