П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 477/331/20	
Головуючий в 1 інстанції: Саукова А.А.
                           
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Запорожана Д.В.
 -            Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Херсонській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1933061 від 03.01.2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.01.2020 року приблизно о 13:00 год. на трасі Миколаїв-Херсон позивач керував автомобілем з реєстраційним номером НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції через несправність лівої фари ближнього світла, що було одразу ж усунуто на місці зупинки. Інспектор поліції повідомив про складання постанови про адміністративне правопорушення щодо відсутності світла, однак постанова була виписана за ч. 1  ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.
Позивач не згоден з винесеною постановою оскільки вважає, що користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19  ПДР, а користування попереджувальними сигналами  розділом 9  ПДР, тому водії не можуть бути піддані відповідальності за ч. 2  ст. 122 КУпАП  за не ввімкнення за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денних ходових вогнів або ближнього світла фар, оскільки їх дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення за  ст. 125 КУпАП, за що передбачене попередження. Крім того, зазначає, що він мав при собі посвідчення водія та всі необхідні документи та не відмовлявся від їх пред`явлення для перевірки. Зазначає, що права йому не роз`яснювались та його доводи не взяті до уваги, постанова на місці йому вручена не була.
Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за відсутністю підстав та за необґрунтованістю.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року позов задоволено. 
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1933061 від 03.01.2020 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КпАП України. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КпАП України закрито. 
На зазначене рішення Управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП подано апеляційну скаргу.  Апелянт просить скасувати зазначене рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.  
Розгляд справи проведено за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, з урахуванням  Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»  про введення з 12 березня 2020 року карантину, рекомендацій Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 щодо утримання від участі в судових засіданнях особисто учасників процесу, введення особливого режиму у м. Одеса.
Матеріали справи є достатніми для її розгляду.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2020 року позивач керував транспортним засобом, у якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла фар, внаслідок чого був зупинений працівником поліції.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до  Закону України «Про дорожній рух», встановлюють  Правила дорожнього руху, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до п. 1.3.  ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказане правопорушення кваліфіковане за ч. 1  ст. 126 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху врегульований інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою  Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015  № 1395.
Відповідно до п.п. 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до розділу IV вищезазначеної Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Згідно до  вимог статті 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Положеннями ст. 72 КАС України  визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як вбачається зі спірної постанови серії ЕАК № 1933061 від 03.01.2020 року, винесеної відносно ОСОБА_1 , 03.01.2020 року водій керував транспортним засобом, у котрого не працювала права фара в режимі ближнього світла фар. Та даний водій відмовився пред`являти документи для перевірки, чим порушив п. 2.4  ПДР. Керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказане правопорушення кваліфіковане за ч. 1  ст. 126 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
На підтвердження викладених обставин відповідачем було надано до суду відеозаписи, на яких зафіксовано вказані події. 
Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що фактично зазначивши у постанові склад двох адміністративних правопорушень: несправність фари та відмову водія пред`явити документи, відповідальність за які передбачена різними статтями  КпАП України, правова оцінка була надана лише в частині відмови водія у пред`явленні документів і не застосовані положення  ст. 36 КУпАП, відповідно до якої при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. 
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Разом з тим, у спірній постанові наведений перелік всіх документів, які водій має пред`явити, відповідно до  ст. 126 КУпАП, у тому числі і посвідчення водія. Однак, як вбачається зі змісту самої постанови, в ній зазначені номер та серія посвідчення водія.
Крім того, з наданої відповідачем відеофіксації № 20200103200324000267 , № 20200103200436000277 (а.с. 43) не вбачається прямої відмови позивача від пред`явлення документів працівнику поліції, проте вважав вимоги поліцейського неправомірними, намагався викликати поліцію за телефоном 102, а також просив спілкування з керівником. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без його участі, тобто поліцейський під час складення постанови знаходився у патрульному автомобілі. Позивач наполягав на тому, що не відмовляється від пред`явлення посвідчення водія, проте намагався отримати пояснення стосовно інкримінованого йому правопорушення, яке ним не визнавалось.  
Зазначена обставина, з урахуванням позиції позивача, що він не відмовлявся надати документи для перевірки, викликає обґрунтований сумнів у відсутності даного документу у водія під час винесення постанови, або відмову у його наданні, про що зазначено у постанові.
Таким чином, доводи апелянта щодо відмови ОСОБА_1 від пред`явлення посвідчення водія та інших передбачених законом документів, спростовуються матеріалами справи.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.  Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок  доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.  
Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було враховано всіх необхідних обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Запорожан Д.В.    Кравченко К.В.