ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 березня 2020 року
м. Харків

справа № 641/7386/19
провадження № 22-ц/818/1522/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Піддубного Р.М., Овсяннікової А.І., 

імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року в складі судді Онупко М.О.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 липня 2018 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова. Мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча і має таку можливість. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

14 листопада 2019 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 

Відзив мотивовано тим, що відповідач багато часу проводить разом з донькою, відводить та забирає її з дитячого садочку, ходить з нею на розважальні програми. Крім того, ОСОБА_2 піклується про дитину та матеріально забезпечує. Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та подала безпідставний позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання малолітньої дитини –  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі  1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що домовленість щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків з утримання дитини між сторонами на не досягнута. При вирішенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я відповідача та інші обставини, які мають істотне значення, та стягнув з відповідача аліменти на дитину у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

09 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що він постійно надає матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки в добровільному порядку, дитина мешкає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Зазначає, що в впровадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним та про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на його користь на утримання малолітньої доньки в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Крім того, на теперішній час, позивачка проживає окремо від доньки та не утримує її.

Вказав, що суд першої інстанції не врахував прецедентну практику Європейського суду з прав людини у справах «Надточій проти України» та «РуїзТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що з 01 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі який розірвано 24 липня 2018 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова (а. с. 9). 

Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Відповідно до довідки ТОВ «Інтеравіа» № 168 від 21 жовтня 2019 року за квітень – вересень 2019 року заробітна плата ОСОБА_2 складає 82597 грн 41 коп. ( а. с. 33).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України перебачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої – третьої 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3,  за  відсутності  домовленості  між батьками про сплату аліментів  на  дитину  той  із  них,  з ким вона проживає,  вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною  3 статті  181 СК аліменти  на  дитину  присуджуються  в  частці  від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 статті 181 СК ( 2947-14 ). Вирішуючи питання  щодо  розміру   аліментів,   суд   повинен ураховувати:   стан   здоров`я,  матеріальне  становище  дитини  і платника аліментів;  наявність в  останнього  інших  неповнолітніх дітей,  непрацездатних  чоловіка,  дружини,  батьків,  повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження"  він  не  повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 Закону "Про виконавче провадження" ( 606-14 ), а також у статтях 194 - 197, 274 СК ( 2947-14 ). 

Згідно з вимогами частини 2 статті  182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;  дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина не проживає з матірью, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Посилання на те, що на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним та про стягнення аліментів є безпідставним, оскільки належних та допустимих доказів щодо вказаних обставин матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. 

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Рішення  Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний
                                        
О.Ю.Тичкова