Ухвала
 
19 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-2407/11
провадження № 61-4131ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року  за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому листі у справі 
за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Еспобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Еспобанк» (далі - ПАТ КБ «Еспобанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» зазначило,  що заочним рішенням Шевченківскього районного суду міста Києва від 04 лютого                2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі                    453 541, 84 грн.
На виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-2407/11 від 24 квітня 2012 року 
з примусового виконання рішення суду. Відповідно до умов договору 
про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 50 від 06 березня 
2018 року право вимоги за договором кредиту і забезпечення № 56/-2008, укладеним 04 березня 2008 року між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 , первісний кредитор відступив на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з чим заявник просив замінити сторону виконавчого провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 
2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 29 січня 2020 року, заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. 
Замінено у цивільній справі № 2-2407/11 за позовом ПАТ КБ «Експобанк» 
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягувача з ПАТ КБ «Експобанк» на ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».
27 лютого 2020 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ КБ «Еспобанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, 
що судами всебічно не досліджено всіх обставин справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального при прийнятті оскаржених судових рішень.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній 
на час подання касаційної скарги) питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Судами встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2011 року стягнуто солідарно 
з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 453 541, 84 грн, на виконання якого відкрито виконавче провадження.
Також судами встановлено, що за умовами договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 50 від 06 березня 2018 року, право вимоги за договором кредиту і забезпечення № 56/-2008, укладеним 04 березня 
2008 року між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 , первісний кредитор відступив права вимоги на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права 
на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) 
є різновидом матеріального правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу. Матеріальне правонаступництво є підставою для процесуального правонаступництва на підставі статті 442 ЦПК України.
Задовольняючи заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони 
у виконавчому листі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився 
й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що передача кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги 
є матеріальним правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись на підставі статті 442 ЦПК України до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час примусового виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.
Порядок застосування судами статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18). Правильність застосовування судами попередніх інстанцій вказаних норми права є очевидною.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 
від 20 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 29 січня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому листі у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Еспобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович