ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005026 пров. № А/857/3764/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини              НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Сидор Н. Т. о 12:42 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення,
                                                            ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2014 року по                       22 жовтня 2018 року у повному розмірі та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 22 жовтня 2018 року у сумі 128808,10 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що за період проходження ним служби з 01 січня 2014 року по 22 жовтня 2018 року відповідачем не було виплачено йому індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 22 жовтня 2018 року у повному обсязі, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 донарахувати й виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 22 жовтня 2018 року, з врахуванням проведеної виплати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом Військової служби правопорядку Збройних Сил України та бюджетною організацією, що фінансується за рахунок Державного бюджету України, а тому здійснює видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду оплати праці. Оскільки індексація грошових доходів здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерстві оборони України не було. Вказує, що позивачу правомірно виплачено індексацію грошового забезпечення за січень 2014 року – грудень 2015 року, визначивши при цьому базовим місяцем січень         2014 року, оскільки з 01 січня 2014 року було збільшено розмір щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. Що стосується виплати індексації за період з березня по жовтень 2018 року, зазначає, що позивачу така була нарахована в розмірі 0,00 грн.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 1993 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом начальника Головного управління персоналу – заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 05 жовтня 2018 року № 293 підполковника ОСОБА_1 , начальника відділу проведення службових розслідувань Західного територіального управління Військової служби правопорядку, звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2018 року № 221 позивача виключено із списків особового складу.
18 жовтня 2018 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за 2015-2018 роки.
Листом від 22 жовтня 2018 року № 10/4193 Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у нарахуванні та виплаті вказаної індексації у зв`язку з тим, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, а також у зв`язку з відсутністю в законодавстві механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Зазначено, що у військовій частині позивачу здійснено виплату індексації по грудень 2015 року включно. Розмір нарахованої індексації за грудень 2015 року становить 1027,99 грн. Основний базовий місяць визначений – січень 2014 року. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року відповідачем неправильно встановлено базовий місяць (січень 2014 року), що призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у заниженому розмірі. Крім цього, обставини, якими відповідач обґрунтовує відмову у проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01 січня 2016 року, не позбавляють його обов`язку її проведення у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частинами другою та третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» врегульовано, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
В статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» зазначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, складовою частиною грошового забезпечення та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується оплата праці (грошове забезпечення).
За змістом пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку, що базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації грошового забезпечення слід вважати саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення за рахунок зростання його постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів) та якщо сума підвищення грошового забезпечення за рахунок постійних складових менша від суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку №1078, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. У разі ж порівняння суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначенні базового місяця береться грошове забезпечення в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу здійснено виплату індексації з січня 2014 року по грудень 2015 року включно із врахуванням як основного базового місяця – січня 2014 року. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з січня               2016 року у військовій частині не проводилась.
Щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада                 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294.
Згідно з інформацією щодо посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій ОСОБА_1 за період з січня 2014 року по грудень 2015 року основним базовим місяцем визначено січень 2014 року - місяць підвищення розміру грошового забезпечення у зв`язку з збільшенням розміру щомісячної грошової винагороди відповідно до наказу Міністерства оборони України від 15 листопада 2010 року №595 зі змінами згідно з наказом Міністерства оборони України № 102 від 11 лютого             2014 року.
Разом з тим, вказана щомісячна додаткова грошова винагорода не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 наказу Міністерства оборони України від                     15 листопада 2010 року №595).
Більше того, згадана грошова винагорода не мала постійного характеру, не була основною та змінювалась (збільшувалась) від 20 % до 60 % місячного грошового забезпечення та з березня 2018 року скасована, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що така не повинна впливати на розмір індексації грошового забезпечення, а січень 2014 року не повинен визначатися як базовий місяць.
В свою чергу, схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.
В подальшому після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Таким чином, з січня 2008 року по березень 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались, що виключало підстави для встановлення іншого (відмінного від січня 2008 року) базового місяця при проведенні індексації грошового забезпеченні у згаданий період.
Що ж стосується невиплати Військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 22 жовтня 2018 року з покликанням на відсутність фінансових ресурсів, слід зазначити наступне. 
Згідно з статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.
При цьому, доводи відповідача про відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, а також значне збільшення грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, суд також не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не можуть позбавляти позивача на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.
З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 22 жовтня 2018 року у відповідному розмірі, враховуючи при цьому як базові місяці січень 2008 року та березень 2018 року, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для їх задоволення.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-             
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.005026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 03.06.2020