ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 187вр-20/160	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія УКРФІНАНС ГРУП» 
          на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року (суддя Конєва С.О., м. Дніпро) у справі № 187вр-20/160  
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія УКРФІНАНС ГРУП» 
          про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

встановив:

У лютому 2020 року заявник звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій просив замінити стягувача Акціонерне товариство Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "УКРФІНАНС ГРУП" з виконання виконавчого напису №550, виданого 19.12.2008р., 18.06.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 68,2 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 для задоволення вимог за кредитним договором №014/46152/3181/74 від 05.07.2005р., яка станом на дату розрахунку 06.05.2019р., складає заборгованість за кредитом - 35928,99 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 951416,22 грн.; заборгованість по відсотках - 49408,17 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1308351,12 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія УКРФІНАНС ГРУП» про заміну сторони виконавчого провадження.
Ухвала суду мотивована тим, що питання щодо заміни сторони виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису №550 від 18.06.2019р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, тоді як питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні за наведеним виконавчим написом підлягає вирішенню за нормами ч.2 ст.446 Цивільного процесуального кодексу України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, скаржник оскаржив її в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права. Вказує на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі виконавчих написів нотаріусів (п. 3. ч. 1. ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Скаржник вказує, що підставою правонаступництва у виконавчому провадженні є правонаступництво в матеріальних (майнових) правовідносинах, тобто перехід суб`єктивних майнових прав чи обов`язків від одного суб`єкта майнових правовідносин до іншого на підставі договору. 
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від  13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час виконання виконавчих написів нотаріуса (частина п`ята статті 82 Закону України "Про виконавче провадження").
Таким чином, у випадку заміни сторони (юридичної особи)  у виконавчому написі нотаріуса, який пред`явлено до виконавчої служби, сторона відповідно до ч. 1 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, має право звернутися до суду з письмовою заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Вирішення такого спору належить до виключної компетенції адміністративного суду (постанова Верховного Суду України від 18.11.2015 року по справі № 6-2391ц15). Вказані висновки аналогічні та підтверджуються постановою Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №826/7941/17, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.07.2019 року у справі №822/1659/18.
Скаржник зазначає, що судова практика підтверджує, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року №6-122-цс13.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18.11.2015 року по справі №6-2391цс15, п. 5 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від  13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», суд може змінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим написом нотаріуса у порядку адміністративного судочинства. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку відносно того, що заяву про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим написом №550 виданим 18.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 68,2 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Правом направлення відзиву учасники справи не скористались.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що заявником порушено питання про заміну стягувача за виконавчим написом №550 від 18.06.2019 року, виданим приватним нотаріусом  Київського міського нотаріального округу  Шевченко О.В., при цьому зі змісту заяви вбачається, що виконавче провадження за наведеним написом на час звернення із заявою не відкрито.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на дату звернення до суду першої інстанції із заявою, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
З огляду на зміст наведеної норми апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно заміни сторони виконавчого провадження застосовуються лише у разі, якщо таке виконавче провадження спрямоване на виконання судового рішення, прийнятого у відповідній адміністративній справі, яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист. 
Можливості розгляду за правилами адміністративного судочинства питання заміни сторони у виконавчому провадженні, яке відкрито не на підставі судового рішення, прийнятого в адміністративній справі, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає. 

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що виконавчий напис нотаріуса є одним з видів виконавчих документів на виконання рішення, який підлягає примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
При цьому, за загальним правилом особа набуває відповідного статусу у виконавчому провадженні з дня відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
Проте, порушене заявником питання не відноситься до сфери публічно-правових відносин. Навпаки, підлягають з`ясуванню обставини, які пов`язані з цивільними правовідносинами, що виникли між стягувачем, боржником та новим кредитором, який заявляє про свої права, посилаючись на наявність договору про відступлення права вимоги.

На відміну від Кодексу адміністративного судочинства України Цивільним процесуальним кодексом України передбачено можливість заміни сторони виконавчого провадження не лише при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів та їх посадових осіб.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Частиною 5 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

З урахуванням наведеного, питання про заміну сторони (стягувача) з виконання виконавчого напису нотаріуса не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, тоді як питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні або у виконавчому написі нотаріуса підлягає вирішенню за нормами ч. 2 ст. 446 Цивільного процесуального кодексу України.
          Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17, оскільки в цій справі спір вирішувався за нормами КАС України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року і стаття 264 якого (на відміну від статті 379 КАС України в редакції з 15 грудня 2017 року) не містила застереження про подання заяви до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Одночасно і ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року не містив норми, аналогічній ч. 2 ст. 446, яка діє з 15 грудня 2017 року.
Інші посилання скаржника на судову практику також не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зазначені рішення ухвалені судами за іншими фактичними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і  процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а  тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія УКРФІНАНС ГРУП» залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 187вр-20/160 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 20.05.2020 р.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов