КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  755/1794/20                                                                            Головуючий у І-й інстанції - Галаган В.І.
апеляційне провадження № 22-ц/824/7017/2020                               Доповідач  Заришняк Г.М.

 
 
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 травня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області на  ухвалу  Дніпровського районного суду  м. Києва від 06 лютого 2020 року у  справі за позовом Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 , третя особа: Київська міська рада, про відшкодування  шкоди, завданої  внаслідок порушення  законодавства  в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою  Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року позовну заяву  Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області - визнано неподаною та повернуто  позивачеві.
В апеляційній скарзі Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм   процесуального права, просить  ухвалу суду скасувати та відкрити провадження у справі й постановити рішення про задоволення даного позову Управління.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року  дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив  з того, що  вимоги, вказані в ухвалі суду  від 04 лютого 2020 року, позивачем  виконані не були.
Колегія  суддів не може погодитись з таким  висновком суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області звернулося в суд з позовом  до відповідача про відшкодування  шкоди, завданої  внаслідок порушення  законодавства  в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Ухвалою   Дніпровського районного суду від    06 лютого   2020 року   позовну заяву  Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області залишено без руху та надано строк  протягом трьох   днів з дня отримання копії ухвали суду  для усунення недоліків поданої позовної заяви з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 175,177  ЦПК України, запропоновано:  надати оригінал  платіжних доручень про сплату судового збору з призначенням платежу «за позовну заяву  до ОСОБА_1 ».
 06 лютого 2020 року  позивачем на виконання вимог ухвали суду від 04 лютого 2020 року була надіслана суду заява, в якій  скаржником було зазначено про те, що  надані суду платіжні доручення про сплату судового збору були автоматично сформовані на фіційному сайті  «Судова влада України», і в даних платіжних документах містяться  відомості, які були  зазначені  на вказаному сайті.
Ухвалою від 06 лютого  2020 року  позовна заява Управління  Державного агентства рибного  господарства у м. Києві та Київській області була визнана неподаною та повернута позивачеві у відповідності до вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України.
 Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що звертаючись з даним позовом  до суду,   позивачем  до позовної заяви  були додані документи, що підтверджують сплату судового збору, а саме: платіжні доручення №115 від 27.12.2019р. та №33 від  24.01.2020 року, які   сформовані  на сайті «Судова влада» за допомогою електронного платіжного засобу. 
Відповідно до ч. ст.6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв.
Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.
Оплата судового збору за допомогою платіжного пристрою оформляється за допомогою касового документа (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.
При цьому  суд першої інстанції не врахував, що 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-УІП, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо.
Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог(постанова Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 522/21326/16-ц).
Відповідно до роз`ясень, викладених в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі № 760/4105/14-ц,  пункт 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від                          17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"  містить роз`яснення наступного змісту: "Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України".
Окрім того, відповідно до частини другої статі 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
 Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд, і неподання стороною вказаних судом виписок не може бути підставою для повернення позовної заяви, як такої, що не відповідає встановленим вимогам процесуального закону. 
Із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви заявником додані квитанції від №115 від 27.12.2019 та №33 від  24.01.2020 року про сплату судового збору в загальному розмірі  2102 грн. через сайт «Судова влада», які є належним підтвердженням сплати судового збору.
 Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вимоги  ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» не виконав,   не перевіривши зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за наданими позивачем квитанціями № НОМЕР_1 від 27.12.2019 та №33 від  24.01.2020 року, та прийшов до передчасного висновку про необхідність повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору, в зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з направленням  справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності   відкриття апеляційним судом  провадження у даній справі та постановлення  судового рішення по суті спору, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог  ст. ст.23, 187  ЦПК України дані процесуальні діі віднесені до компетенції суду першої інстанції.  
Керуючись   ст.ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу Управління  Державного агентства рибного  господарства у м.Києві та Київській області - задовольнити частково.
Ухвалу  Дніпровського районного суду  м. Києва від 06 лютого 2020 року - скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
 Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.
    
Головуючий: 
  Судді: