Справа № 442/9495/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П. 
Провадження № 22-ц/811/4060/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                20 травня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Мельничук О.Я., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                            в с т а н о в и л а: 
У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство (далі – ПАТ) «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором №003-13522-180311 від 18.03.2011 року у розмірі 6731 грн. 40 коп., що станом на 08.09.2014 року становило лише заборгованість за тілом кредиту.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до вказаного договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок, надав платіжну картку та здійснював обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку №1 до договору.
Відповідно до умов договору, банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5000 грн., який банк самостійно один раз на місяць міг змінювати, а відповідач зобов`язаний був щомісяця в строки, визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками (далі – Правилами), здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом.
Зазначає, що відповідач належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась вказана вище заборгованість. 
Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  у користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6731 грн. 40 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту, та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які позивач подав на підтвердження своїх вимог, і не встановив дійсного розміру заборгованості за тілом кредиту, оскільки в спірну суму боргу банком приховано включено пеню та штраф, що є подвійною відповідальністю і забороняється законом. Крім того, зазначає, що позивачем у позовній заяві не вказано дати, з якої припинено виконання зобов`язань, а він (відповідач) у період з жовтня по грудень 2014 року сплатив 3000 грн., на підтвердження чого надав відповідні квитанції.
Також звертає увагу, що у відповідності до рішення Національного банку України від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» визнано неплатоспроможним, а 05.10.2015 року ухвалено рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому вважає, що сам банк не виконав зобов`язання перед ним. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.05.2020 року, є дата складення повного судового рішення – 20.05.2020 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи викладене й те, що відповідач не заперечує виникнення між ним та позивачем договірних відносин на підставі кредитного договору №003-13522-180311 від 18.03.2011 року та надання йому кредитних коштів в межах встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в межах відновлювальної кредитної лінії відповідно до умов укладеного між ними і названого вище кредитного договору, яким, зокрема, передбачено право банку змінювати розмір ліміту кредитної лінії у відповідності до внутрішніх процедур банку без укладення додаткової угоди, цей кредитний договір підписано відповідачем, окрім того, в матеріалах справи містяться Тарифи банку на обслуговування платіжних карток «Тарифний пакет « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які також підписані відповідачем і в яких вказано, зокрема, розміри процентної ставки за користування кредитною лінією, комісії за здійснення операцій по картковому рахунку, штрафів за прострочення грошового зобов`язання та інш., свого розрахунку заборгованості або доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, а також на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав, а тому в колегії суддів не має правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції.
При вирішенні даного спору колегія суддів не враховує доводи апелянта про сплату ним по даному кредитному договору у жовтні, листопаді та грудні 2014 року 3000 грн. згідно наданих квитанцій (а.с.58-60), оскільки спірна заборгованість обрахована банком станом на 08.09.2014 року, а тому здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості не могли бути враховані банком при поданні даної позовної заяви.
Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 20 травня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                 Мельничук О.Я.
       
                                                                       Ніткевич А.В.