ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А 
іменем України

14 квітня 2020 року 
м. Харків

справа № 640/20956/18
провадження № 22-ц/818/1221/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування) сторін: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року в складі судді Золотарьової Л.І.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживачів. 

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2018 року вона придбала у відповідача, яка здійснює підприємницьку діяльність в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», светр, куртку та шкіряну куртку. Однак товари не підійшли за розміром, фасоном та кольором. Звернувшись 13 серпня 2018 року до магазину, де були придбані вказані товари? з вимогою повернути товар та отримати гроші в сумі 27185,00 грн їй повідомили, що гроші будуть повернуті впродовж декількох днів. 15 серпня 2018 року вона звернулась знову до магазину з вимогою повернути гроші, однак працівники магазину відмовили. 21 серпня 2018 року вона знову звернулась до відповідача з заявою про повернення товару та отримання грошових коштів. 22 серпня 2018 року вона отримала листа, в якому ФОП ОСОБА_2 пропонувала обмін товару. 30 серпня 2018 року вона звернулась до магазину з приводу обміну товару, однак працівники магазину їй відмовили. Звернувшись до магазину 06 жовтня 2018 року з приводу обміну товару, вона дізналась, що з 07 вересня 2018 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснює підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 . У зв`язку з цим перевірка за її скаргою на дії ФОП ОСОБА_2 від 23 серпня 2018 року Головним управлінням держпродспоживслужби в Харківській області проведена не була. 

Такими діями ФОП ОСОБА_2 їй завдала моральної шкоди, оскільки вона не мала можливості користуватися коштами, які були сплачені за вказані товари. Крім того, вона не має можливості користуватися придбаними товарами та не має грошей придбати новий товар, що впливає на її психічний стан. 

Посилаючись на вказанні обставини,  ОСОБА_1  просила розірвати договір купівлі продажу одягу, а  саме: светру артикул 681301.656018.690, розміром L, вартістю 3195 грн;  куртки артикул 681500.506002.650, розмір 52, вартістю 7995 грн; шкіряної куртки артикул 681405.556008.990 розмір 52, вартістю 15995 грн,  укладений 12  серпня 2018 року  між нею та ФОП  ОСОБА_2 . Стягнути з ФОП   ОСОБА_2  на її користь  сплачені грошові кошти за придбаний товар  в розмірі 27185 грн та 10000 грн моральної шкоди.

20 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 

Відзив мотивовано  тим, що відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Однак, позивачка від обміну товару аналогічної якості відмовилась, а коли завітала до магазину 27 серпня 2018 року, строк обміну сплинув. 

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що на момент обміну аналогічного товару не було у продажу. Крім того, ОСОБА_1 мала право придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на обмін реалізується споживачем, тому аналогічний товар повинен відповідати за розміром, фасоном, кольором та іншим. Нікто, крім споживача, не може за нього визначити, який саме аналогічний товар буде відповідати його вподобанням та потрібен йому на обмін. Зазначає, що ніякий інший товар магазину їй на обмін не підходив, оскільки не відповідав її вподобанням. Крім того, судом не прийнято до уваги відеозапис, зроблений у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», на якому чітко видно назву магазину та торгівельний знак.

ФОП ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду  апеляційної скарги має право  залишити судове рішення без змін,  а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 12 серпня 2018 року ОСОБА_1 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» придбала светр (артикул 681301.656018.690, розміром L, вартістю 3195 грн), куртку (артикул 681500.506002.650, розмір 52, вартістю 7995 грн ), шкіряну куртку (артикул 681405.556008.990 розмір 52, вартістю 15995 грн).

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до магазину з метою повернення придбаних речей.

На заяву ОСОБА_1 від 13 серпня 2018 року, залишеної в книзі скарг та пропозицій про повернення придбаних речей, ФОП ОСОБА_2 повідомила позивача, що вона може безкоштовно обміняти придбаний нею 12 серпня 2018 року товар в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за умови відсутності пошкоджень на товарі, посилаючись на статтю 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

15 серпня 2018 року позивачка повторно залишила у книзі скарг та пропозицій ФОП ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 27185 грн, оскільки придбаний нею товар не підійшов за розміром та фасоном, кольором, іншого товару який би їй підійшов у магазині відсутній.

15 серпня 2018 року ОСОБА_1 написала заяву ФОП ОСОБА_2 , яку прийняв адміністратор магазину - ОСОБА_5 , в якій просила повернути придбаний товар за власним бажанням та повернути гроші в розмірі 27 185 грн. 

На заяву ОСОБА_1 від 15 серпня 2018 року ФОП ОСОБА_2 надала відповідь, якою повідомила, що вона може безкоштовно обміняти придбаний нею 12 серпня 2018 року товар в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за умови відсутності пошкоджень на товарі, посилаючись на статтю 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 втретє звернулась до ФОП ОСОБА_6 із заявою, в якій просила повернути товар та отримати гроші у зв`язку з тим, що придбані товари не підійшли за розміром, фасоном, кольором, тому не можуть буду використані за призначення. Від обміну вона відмовилась та повідомила, що асортимент чоловічого одягу їй не підходить, тому просила повернути їй гроші у сумі 27 185 грн. 

Відповідно до частини п`ятої статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Частиною третьою статті 698 ЦК України передбачено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу за участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Законом України «Про захист прав споживачів»  закріплено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві. 

Виходячи з системного аналізу вимог Закону, в разі якщо товар не задовольнив покупця за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням, при цьому непродовольчий товар не має недоліків та його якість є належною, у продавця виникає обов`язок обміняти товар на аналогічний, а не прийняти назад та повернути гроші за придбаний товар.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ніякий інший товар магазину їй на обмін не підходив, оскільки не відповідав її вподобанням, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на підтвердження не надано належних та допустимих доказів відсутності аналогічного товару в продажі на момент звернення позивачки з метою повернення грошей. 

При перевірці доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_2 моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про захист прав споживача», колегія суддів виходить з наступного.  

Відповідно до роз`яснень викладених у пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а також має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки вимоги позивачки залишені без задоволення, то підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко 

                                                                                О.Ю.Тичкова