Постанова
Іменем України
30 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 544/555/17
провадження № 61-40552св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області та приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Ірина Петрівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року в складі судді Нагорної Н. В. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року в складі колегії суддів: Лобов О. А., 
Дорош А. І., Триголов В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області та приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Ірина Петрівна, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсною заяви про відмову від обов`язкової долі у спадщині.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 з 09 травня 1951 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 .
Зазначав, що  ОСОБА_2 та її матір здійснювала догляд та допомагали 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки вони у силу свого похилого віку та стану здоров`я потребували такої допомоги.
ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини (похилий вік, незадовільний стан здоров`я та потреба у сторонньому догляді) склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла  ОСОБА_2 . Після смерті 
ОСОБА_3 позивач дізнався, що відповідач прийняла спадщину та оформила на себе право власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , хоча 1/2 частина цього нерухомого майна належала саме позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, від якої він не відмовлявся.
Вказував, що у нотаріуса він підписав заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині під впливом тяжких для нього обставин, зумовлених поганим станом здоров`я, неможливістю самостійно забезпечити своє існування, необхідністю догляду за ним. Нотаріус при підписанні вказаної заяви не роз`яснила позивачу, що цією заявою він також відмовляється від своєї частини квартири. Проте, після підписання вищевказаної заяви відповідач не виконує свої зобов`язання та не доглядає позивача. 
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просив: визнати недійсною заяву про відмову від обов`язкової частики у спадщині та свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області на ім`я ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним заповіт 
ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 від 02 серпня 2011 року.
Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 02 серпня 2011 року та свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 в 1/3 частині закрито у зв`язку з відмовою від частини позову і прийняттям відмови судом.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 , з урахування уточнених позовних вимог, просив: визнати недійсною заяву про відмову від обов`язкової частики у спадщині та від свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області на ім`я ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , а саме в 2/3 його частинах.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року позов задоволено частково.
Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВА № 734126 від 24 жовтня 2016 року, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області на ім`я 
ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за №1-1281, а саме в 1/2 його частині.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 
320 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 550 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна квартира придбана подружжям у період шлюбу, договір про належність нерухомого майна одному із подружжя між ними відсутній, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим цього майна. Доказів належності спірної квартири особисто спадкодавцю ОСОБА_3 при розгляді справи не здобуто.
Отже, квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що вона була зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 , частки позивача та його померлої дружини ОСОБА_3 є рівними. Заява ОСОБА_1 про те, що він не претендує на свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя не спростовує факт набуття майна у шлюбі та не припиняє його права спільної сумісної власності.
Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами, що він написав у нотаріуса спірну заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині під випливом тяжких обставин.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що безпідставними є доводи відповідача про те, що позивач не мав права власності на спірну квартиру за відсутності державної реєстрації такого права, оскільки отримання подружжям, який пережив іншого, свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні є його правом, а не обов`язком. Юридична природа цієї дії (видача свідоцтва про право на частку у спільному майні) полягає у визначенні розміру частки (часток) співвласників у спільному сумісному майні, а не у вирішенні питання про припинення права одного із співвласників на його частку. Отже, та обставина, що ОСОБА_1 відмовився отримувати у нотаріуса свідоцтво про право власності на частку у спільній квартирі, не означає відмову від його частки у цьому майні.
У нотаріуса не було правових підстав видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на всю спірну квартиру.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду в цій частині.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зобов`язаний був залишити позов без розгляду, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.
Позивач у нотаріуса відмовився від обов`язкової частки у спадковому майні та частки у спільному майні подружжя, тому відповідачу обґрунтовано та правильно видано свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру АДРЕСА_1 .
Суди дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в 1/2 частині квартири. Судами не встановлено, що нотаріус діяв всупереч вимог закону, видаючи відповідне свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус не порушив жодної норми закону.
За ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ніколи не реєструвалося, тому у нотаріуса не було підстав для висновку, що ця квартира належить ще кому-небудь на праві спільної сумісної власності. Позивач не подав до нотаріальної контори документи, які підтверджують його право сумісної власності на спірну квартиру.
Крім того, позивач подав нотаріусу заяву, в якій вказував, що не претендує на одержання свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя. Подавши заяву про те, що він не претендує на видачу свідоцтва про право спільної власності на частку в спільному майні подружжя, ОСОБА_1 відмовився від свого права власності.
Суди дійшли помилкового висновку, що видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 2016 року на ім`я ОСОБА_2 порушено право власності позивача на 1/2 частину в спільному сумісному майні подружжя. 
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що спірна квартира придбана під час перебування позивача у шлюбі 
з ОСОБА_3 , тому йому належить 1/2 частина вказаного майна. Нотаріусу було відмово про вказані обставинами, що підтверджується матеріалами спадкової справи, тому він не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача на всю квартиру.
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
30 серпня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 травня 1975 року. 
На підставі нотаріально посвідченого договору ОСОБА_3 27 грудня 2003 року придбала квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 постійно проживали у спірній квартирі з часу її придбання.
ОСОБА_3 02 серпня 2011 року склала заповіт, відповідно до якого заповідала все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, повністю 
ОСОБА_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 04 червня 2016 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У цей же день ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву, у якій, зокрема, зазначив про те, що він відмовляється від обов`язкової частки у спадщині після смерті дружини та не претендує на отримання свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя.
Державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т. І. 24 жовтня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 , у якому зазначено, що спадщина складається із трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Судами встановлено, що спірне майно придбано подружжям 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі статтею 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Встановивши, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 27 грудня 2003 року під час шлюбу, суди дійшли правильного висновку, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що зі спадкової справи вбачається, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач особисто звертався до нотаріуса з відповідними заявами, тобто останній не міг не знати про вказані обставини, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для скасування виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину в частині, а саме в Ѕ частині квартири, яка належить позивачу.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач не сплатив у визначеному законом розмірі судовий збір, тому позов необхідно було залишити без розгляду, оскільки відповідно до наявної у матеріалах довідки від 21 березня 2017 року, яка додана до позовної заяви, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, тобто звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Доводи касаційної скарги, що позивач у нотаріуса відмовився від обов`язкової частки у спадковому майні та частки у спільному майні подружжя, тому відповідачу обґрунтовано та правильно видано свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 лише відмовився у нотаріуса Черниш О. О. отримувати свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя, а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що він відмовився від вказаної частки в цілому, зокрема на користь відповідача.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що нотаріус не порушив жодної норми закону, оскільки дії останнього під час оформлення та видачі спірного свідоцтва про право на спадщину суперечать нормам Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ніколи не реєструвалося, у нотаріуса не було підстав для висновку, що ця квартира належить ще кому-небудь на праві спільної сумісної власності, тому позивач не може бути власником цього майна, оскільки отримання одним з подружжя, який пережив іншого, свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні є його правом, а не обов`язком. 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме в 1/2 частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області та приватний нотаріус Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець Ірина Петрівна, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме в 1/2 частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк