ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/455/20 Справа № 201/14006/18 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області про відшкодування збитків і моральної шкоди, - 
                                В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування збитків і моральної шкоди. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 255 грн. вартості манжету і 500 грн. моральної шкоди. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області про відшкодування збитків і моральної шкоди відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2013 року ОСОБА_1 придбав тонометр Gamma M1-S за 286 грн. 75 коп. у ТОВ «Чорнобиль-Милосердя» (а.с. 5).
Відповідно до гарантійного талону на зазначений товар, гарантійний строк експлуатації тонометру становить 3 року, а строк служби товару становить 10 років (а.с. 7).
ОСОБА_1 19 липня 2018 року звернувся на адресу центрального сервісного центру в м. Дніпрі, зазначену в гарантійному талоні, із заявою від 18 липня 2018 року про усунення недоліків товару: несправності манжети, протягом 14 календарних днів, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі неможливості усунути недолік, просив замінити товар на такий самий належної якості або повернути грошові кошти (а.с. 8).
ФОП ОСОБА_2 надає послуги, зокрема, з технічного обслуговування і гарантійного ремонту продукції Гамма, що не заперечується відповідачем (а.с. 12-13).
З квитанції № 772 від 02 серпня 2018 року виданої Центральним сервісним центром, м. Дніпро, товар був повернутий позивачу без виконання робіт (а.с. 9).
Листом від 30 липня 2018 року ФОП ОСОБА_2 роз`яснено ОСОБА_1 про неможливість проведення післягарантійного ремонту тонометру через відсутність технічної можливості у зв`язку з серйозним пошкодженнями манжети, завданих споживачем в результаті неналежної експлуатації (а.с. 10).
05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_3 манжету вартістю 255 грн. (а.с. 14, 15).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Згідно з ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Частина 3 ст. 698 ЦК України передбачає, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За умовами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про захист прав споживачів" виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.
Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
У випадку ж, якщо протягом встановленого гарантійного строку були виявлені недоліки, які не відносяться до істотних, то споживач, згідно із законом в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару (абзац 1 ч. 1ст. 8 Закону № 1023-XII).
Законодавець у ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) розмежував товари неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари.
Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотний недолік – це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією із нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Таким чином, для визнання недоліків товару істотними в наявності мають бути три обов`язкові ознаки та хоча б одна із факультативних ознак, які передбачені пунктами «а», «б» чи «в» п. 12 ст. 1 Закону № 1023-XII.
З позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до ТОВ «Чорнобиль-Милосердя» м. Донецьку про передачу товару авторизованому сервісному центру для проведення гарантійного обслуговування товару, а особисто звернувся до сервісного центру.
Відтак, у випадку незгоди з офіційними умовами гарантії споживач мав право звернутися з відповідною претензією безпосередньо до виробника продукції, однак позивач цього не зробив.
Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції.
Відповідно до п.13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, продавець зобов`язаний у триденний термін з дня одержання письмової заяви від споживача відправити такий товар на експертизу.
Експертиза проводиться за рахунок продавця. Якщо в результаті експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі товару споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування, дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець) має право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
Таким чином, саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції й дати згоду на проведення експертизи продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
В матеріалах справи відсутня письмова заява про проведення експертизи товару.
Відповідно до Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 506 від 11 квітня 2002 року, виробник (постачальник) гарантує можливість використання товару за призначенням протягом терміну служби (за умови проведення у разі потреби після гарантійного технічного обслуговування або ремонту за рахунок споживача), а якщо такий термін не встановлюється – протягом 10 років.
В апеляційній скарзі позивач посилається на ч. 10 ст. 8 Закону України “Про захист прав споживачів”, відповідно до якої споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років, якщо в товарі було виявлено недоліки (істотні недоліки), допущені з вини виробника. Якщо цю вимогу не задоволено у строки, передбачені частиною дев`ятою цієї статті, споживач має право на свій вибір пред`явити виробникові (продавцеві) інші вимоги, відповідно до частини першої цієї статті. 
Зазначаючи, що вимога про усунення недоліку товару може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, апелянт не звернув уваги, що дана вимога може бути пред`явлена виробнику або продавцю. 
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_4 не є ні виробником, ні продавцем товару, а тому не є суб`єктом правовідносин, що регулюються ч. 10 ст. 8 Закону України “Про захист прав споживачів”.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: