ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 червня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5924/18
Головуючий у першій інстанції – Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/608/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
голови  судового засідання -  судді Кузюри Л.В.,
суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,
за участі секретаря судового засідання: Шапко В.М.,
учасники судового процесу:
позивач:  ОСОБА_1 ;
відповідачі: Вертіївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 ;  
особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;
оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від 07 лютого 2020 року у цивільній справі за  позовом ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, 
прізвище судді: Олійник В. П.; місце ухвалення рішення: м. Ніжин, дата складання повного тексту рішення: 10 лютого 2020 року,

                                   У С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Вертіївської сільської ради Ніжинського району, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , укладений 27 жовтня 2000 року між нею та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати право власності на вказаний будинок. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 жовтня 2000 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та позивачем, як покупцем, в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку за 800 грн. З 2000 року позивач постійно та безперервно проживає у даному будинку, здійснила капітальний ремонт. Вказувала, що ОСОБА_3 ухилялась від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на зайнятість, хворобливий стан, тощо. У 2006 році ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим позивач втратила можливість нотаріального оформлення договору. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від 07 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування істотних обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки суд не врахував пояснення свідків, що підтвердили факт ухиляння продавця від нотаріального посвідчення договору. 
Зазначала, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував думку відповідачів, які проти позову не заперечували. Вказувала, що захистити своє право  з інших правових підстав не має можливості, оскільки подання позову про визнання права власності на будинок в зв`язку з набувальною давністю в даному випадку є неналежним способом захисту.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва на право власності від 08 січня 1981 року, реєстровий напис від 08 січня 1981 року №359.
Відповідно до копії розписки від 27 жовтня 2000 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 800 грн. за буд. АДРЕСА_2 . Сума купівлі-продажу погоджена. При оформленні документів зобов`язується сприяти і надати всі документи на будинок. Гроші отримала, претензій не має.
Згідно копії спадкової справи після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Демидів Вишгородського району Київської області, наявна інформація про прийняття її спадщини дочкою ОСОБА_2 .
Приписами статті 47 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
Аналогічні норми містяться у ч. 2 ст. 220 ЦК України (чинній на час звернення позивача до суду), якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (правова позиція Верховного Суду України у справі за  № 6-1288цс17).
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у позові посилаючись на те, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 жовтня 2000 року між позивачем та ОСОБА_3 не була дотримана нотаріальна форма такого виду договору. Позивачем не доведений факт ухиляння продавця ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення, тоді як смерть останньої 08.06.2006 р., як сторони договору, який підлягає нотаріальному посвідченню не є підставою для визнання його дійсним за ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував пояснення свідків, що підтвердили факт ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, не відповідають матеріалам справи, а тому не можуть бути врахованими апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду.
Зокрема,  у справі було допитано тільки два свідка ОСОБА_4 та рідна сестра позивачки ОСОБА_5 , які в суді першої інстанції не засвідчили  того  факту, що саме ОСОБА_3 відмовлялася та ухилялася від нотаріального посвідчення. Крім того , свідок ОСОБА_5 пояснила, що укладення договору купівлі-продажу будинку та посвідчення його у нотаріуса Кондратьєва С.А. та ОСОБА_3 відкладали, оскільки у позивача не було коштів на таке оформлення.
Дослідивши зазначені показання свідків, апеляційний суд дійшов висновку про те, що довід апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції показань зазначених свідків, які мають істотне значення для розгляду справи, не відповідає фактичним матеріалам справи.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення  та є такими, що  зводяться до  переоцінки доказів, яким суд у їх сукупності надав вірну правову оцінку.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов  висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, відповідно підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391  ЦПК України, апеляційний суд
                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від 07 лютого 2020 року без зміни. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти  днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання:                              Судді: