Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року                                      
м. Київ                                                               
 
справа № 234/7029/17
провадження № 61-37347св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року у складі судді Михальченко А. О. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Хейло Я. В., Мірути О. А., Тимченко О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 16517, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07, право вимоги за яким відступило Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») на підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року. У тексті виконавчого напису вказано, що боржником за кредитним договором є ОСОБА_1 . Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 серпня 2014 року по 14 липня 2016 року.
Сума заборгованості складається із заборгованості за кредитом - 86 163,90 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 21 882,01 доларів США. Відповідно до зазначеного виконавчого напису Державною виконавчою службою Краматорського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження.
Позивач посилався на те, що при вчиненні виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. не було дотримано вимог законодавства, що регулюють порядок вчинення виконавчого напису, внаслідок чого порушено його права.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. від 08 вересня 2016 року (реєстровий номер 16517) про стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07 у сумі 108 045,91 доларів США.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. від 08 вересня 2016 року (реєстровий номер 16517) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07 у сумі 108 045,91 доларів США таким, що не підлягає виконанню.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суму заборгованості, яка стягується банком на підставі виконавчого напису нотаріуса, не можна вважати безспірною, оскільки банком не надано доказів направлення на час вчинення виконавчого напису письмової вимоги ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору, про дострокове погашення кредиту.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк не надав нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованостіОСОБА_1 за кредитним договором від 13 липня 2007 року, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 05 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що письмова вимога не була завчасно направлена позивачу, оскільки на території Донецької області була зупинена робота відділень «Укрпошти». Крім того, банк не направив письмову вимогу позивачу внаслідок форс-мажорних обставин. 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 липня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір                    № 15-93/52-2860/07 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору банк надав позичальнику кредит шляхом відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 97 000 доларів США, на умовах, передбачених цим договором.
17 грудня 2012 року на підставі договору відступлення права вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07.
08 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 16517, згідно з яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07, право вимоги за яким було відступлене ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, у якому вказано, що боржником за кредитним договором є ОСОБА_1 . Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 31 серпня 2014 року по 14 липня 2016 року. Сума заборгованості складається із: заборгованості за кредитом - 86 163,90 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 21 882,01 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 108 045,91 доларів США та витрати стягувача за вчинення виконавчого напису.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право  іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 35 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не надано доказів надіслання ним як іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю  ОСОБА_1 .
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження                № 14-278гс18). 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що матеріали справи не містять належним чином завірених копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.
Доводи касаційної скарги про те, що письмова вимога не була завчасно направлена позивачу, оскільки на території Донецької області була зупинена робота відділень «Укрпошти», є необґрунтованими, оскільки письмова вимога банку про дострокове погашення кредиту повинна надсилатися у спосіб, передбачений договором. Кредитним договором від 13 липня 2007 року № 15-93/52-2860/07 не передбачено направлення письмової вимоги боржнику виключно засобами «Укрпошти».
Доводи касаційної скарги про те, що банк не направив письмову вимогу позивачу внаслідок форс-мажорних обставин, є безпідставними. 
Згідно з нормами статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», сертифікат торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань.
Сертифікат повинен також містити причинно-наслідковий зв`язок між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений чинним законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо.
Таким чином, сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести те, що вони є такими і що ці обставини є форс-мажором саме для того конкретного зобов`язання, яке не виконується.
При цьому банк не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи у касаційній скарзі зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк