ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2020 року           справа №360/5372/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В.,
секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
представника позивача адвоката Усової К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Усової Катерини Вікторівни , що діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі  №360/5372/19 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправними та скасування приписів, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати припис від 12.11.2019 №223-ДК/0113Пр/03/01/-19;
-визнати протиправним та скасувати припис від 12.11.2019 №224-ДК/0114Пр/03/01/-19.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приписи є протиправними через відсутність у державного інспектора підстав для проведення перевірки, відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді використання частини земельної ділянки площею 0.0,1 га та 0,02 га не за цільовим призначенням і заподіяння шкоди у сумах 724,00 грн та 482,67 грн, а також порушення ним порядку проведення перевірки, визначеного Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Отримані позивачем акти від 12.11.2019               № 223ДК/330/АП/09/01/-19 та від 12.11.2019 № 224-ДК/ЗЗ1/АІІ/09/0119 не відповідають уніфікованій формі акту, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.11.2018 № 538.
Зі змісту приписів не можливо встановити чи відносяться вони до актів перевірки від 12.11.2019.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з судовим рішенням адвокат Усова К.В., що діє в інтересах позивача, звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення, прийняти постанову , якою позов задовольнити.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Спірні правовідносини регулюються Законом №877, а не Законом №963.
Також відсутнє порушення нецільового використання земель, оскільки надана проектна документація передбачає зміцнення дамби шляхом використання будівельних боків.
Акти, отримані позивачем, не відповідають уніфікованій формі акту, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.11.2018 року №538.
Зі змісту приписів неможливо встановити, чи відносяться вони до актів перевірки від 12.11.2019 року.
Фактично відповідачем проведені перевірки цільового використання земельних ділянок, родючість грунту не досліджувалася та не перевірялася. Таким чином не проводилася перевірка в межах наказів від 05.11.2019 року №№223-ДК, 224-ДК.
В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги , просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов. 
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.02.2001(т. 1 арк. спр. 45, 51-55).
За договорами оренди земельної ділянки від 24 лютого 2009 року ОСОБА_2 орендує у ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовища), загальною площею 1,7025 га, яка знаходиться на території Смолянинівської ради Новоайдарського району Луганської області, та у ОСОБА_4 ,,. земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовища), загальною площею 1,9694 га, яка знаходиться на території Смолянинівської ради Новоайдарського району Луганської області (т. 1 арк. спр. 46, 47).
Відповідно до пп.1.6.1 п.1.6 плану роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держеокадастру у Луганській області на IV квартал 2019 року, затвердженого наказом ГУ Держеокадастру у Луганській області від 22.10.2019   № 255, заплановано організацію та здійснення перевірок дотримання вимог земельного законодавства під час відчуження та зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (арк. спр. 72-74).
Наказами ГУ Держеокадастру у Луганській області від 05.11.2019 № 223-ДК та від 05.11.2019 № 224-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості» доручено старшому державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Луганської області - начальнику відділу контролю за використанням та охороною земель у Біловодському, Міловському, Марківському, Станично-Луганському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Луганській області Кузьменку А.В. у термін з 06.11.2019 по 14.11.2019 здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення планової перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель водного фонду, а саме земельних ділянок приватної форми власності сільськогосподарського призначення площею 1,9694 га (кадастровий номер 4423187100:01:010:0034) та площею 1,7025 га (кадастровий номер 4423187100:01:010:0033), розташованих за межами населеного пункту на території Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області     (т. 1 арк. спр. 75-76, 77-78).
Згідно з інформацією з Національної кадастрової системи земельна ділянка площею 1,9694 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0034, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі рішення Новоайдарської райдержадміністрації від 12.02.2009 № 50, державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.02.2009 ЛГ № 113857 (т. 1 арк. спр. 96-98).
Згідно з інформацією з Національної кадастрової системи земельна ділянка площею 1,7025 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0033, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває у приватній власності ОСОБА_5 на підставі рішення Новоайдарської райдержадміністрації від 12.02.2009 № 50, державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.02.2009 ЛГ № 113856 (т. 1 арк. спр. 94-95).
Відповідно до наказу від 05.11.2019 № 223-ДК державним інспектором  здійснено перевірку та оглянуто земельну ділянку площею 1,9694 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0034, за результатами чого складено акти від 12.11.2019 № 223-ДК/69/АО/10/01/-19 обстеження земельної ділянки (т. 1 арк. спр. 35-36) та № 223-ДК/330/АП/09/01/-19 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (т. 1 арк. спр. 31-32).
Зміст актів свідчить, що частина зазначеної земельної ділянки, а саме, площею 0,03 га використовується ОСОБА_2 для зберігання будівельних матеріалів, що є використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги п. «а» ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, абз.14 ст.1 Закону України «Про землеустрій», абз.9 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
За результатами проведеної перевірки державним інспектором 12.11.2019 складено:
протокол про адміністративне правопорушення № 223-ДК/0069П/07/01/-19, в якому зазначено, що ОСОБА_2 внаслідок нецільового використання частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,03 га заподіяно шкоду у  сумі 724,00 грн (т. 1 арк. спр. 25-26, 27-28);
постанову про накладення адміністративного стягнення № 223-ДК/0068По/08/01/-19, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53 КУпАП (т. 1 арк. спр. 17-19);
припис № 223-ДК/0113Пр/03/01/-19, яким приписано позивачу усунути виявлене порушення шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,03 га від будівельних матеріалів та приведенням земельної ділянки у стан, придатний для використання за цільовим призначенням в термін до 12.12.2019 (т. 1 арк. спр. 39-40).
На виконання наказу від 05.11.2019 № 224-ДК державним інспектором здійснено перевірку та оглянуто земельну ділянку площею 1,7025 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0033, за результатами чого складено акти від 12.11.2019 № 224-ДК/70/АО/10/01/-19 обстеження земельної ділянки (т. 1 арк. спр. 37-38) та № 224-ДК/331/АП/09/01/-19 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки (т. 1 арк. спр. 33-34).
Зміст  цих актів свідчить, що частина зазначеної земельної ділянки, а саме, площею 0,02 га використовується ОСОБА_2 для зберігання будівельних матеріалів, що є використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги п.«а» ч.1 ст.96 Земельного кодексу України, абз.14 ст.1 Закону України «Про землеустрій», абз.9 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», за що передбачена відповідальність за статтею 53 КУпАП.
За результатами проведеної перевірки державним інспектором 12.11.2019 складено:
протокол про адміністративне правопорушення № 224-ДК/0070П/07/01/-19, в якому зазначено, що ОСОБА_2 внаслідок нецільового використання частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,02 га заподіяно шкоду у  сумі 482,67 грн (т. 1 арк. спр. 23-24, 29-30);
постанову про накладення адміністративного стягнення № 224-ДК/0069По/08/01/-19, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53 КУпАП (т. 1 арк. спр. 20-22);
припис № 224-ДК/0114Пр/03/01/-19, яким приписано позивачу усунути виявлене порушення шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,02 га від будівельних матеріалів та приведенням земельної ділянки у стан, придатний для використання за цільовим призначенням в термін до 12.12.2019 (т. 1 арк. спр. 41-42).
Копія проекту землеустрою щодо організації території земель, розташованих за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Смолянинівській сільській раді Новоайдарського району, що знаходяться в оренді ОСОБА_2 , свідчить, що на земельних ділянках, що знаходяться в приватній власності трьох громадян ( ОСОБА_5 : земельна ділянка площею 2,0133 га, державний акт ЛГ № 113854; площею 1,6000 га, державний акт ЛГ № 113855; земельна ділянка площею 1,7025 га, державний акт ЛГ № 113856; ОСОБА_4 земельна ділянка площею 1,9694 га, держаний акт ЛГ № 113857, ОСОБА_6 земельна ділянка площею 2,0145, державний акт ЛГ № 113858), переданих в оренду ОСОБА_2 в лютому 2010 року строком на 50 років збудовано 2 протиерозійних пруди. Проект погоджений розпорядженням голови Новоайдарської РДА від 19.10.2010 № 361 та начальником Держкомзему у Новоайдарському районі (т. арк. спр. 115-132).
На побудовані протиерозійні пруди оформлено відповідні водогосподарчі паспорти (т. 1 арк. спр. 48-50).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що приписи від 12.11.2019 року відповідають критеріям правомірності, обставини, визначені в них, підтверджується наданими відповідачем доказами, що в сукупності підтверджує вчинення позивачем нецільового використання  земельних ділянок, що знаходяться у нього в оренді. 
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частинами першою та другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
На підставі  статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Статтею 188 Земельного кодексу України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.
Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон № 963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
На підставі статті 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Статтею  6 Закону № 963-IV  визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Відповідно до статті 9 Закону № 963-IV  державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.
Частиною першою статті 10 Закону № 963-IV визначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема:
- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності (…);
- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;
- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Системний аналіз вказаних положень земельного законодавства свідчить, що ГУ Держгеокадастру у Луганській області області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. 
Об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
При цьому контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів, на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися посадовими особами Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, у тому числі, шляхом проведення перевірок.
Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. Приписи про усунення виявлених порушень мають надаватися лише тим особам, які безпосередньо вчинили порушення вимог земельного законодавства.
Суд не приймає доводи апелянта, що при проведенні перевірки позивача відповідач повинен був керуватися Законом України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V), оскільки Закон № 963-IV не визначає підстави для проведення перевірки, не регулює порядок  її проведення, види та порядок складання документів за наслідками такої перевірки у сфері контролю за використанням та охороною земель, -  з огляду на наступне.
Статтею 2 Закону № 877-V визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина перша). 
Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно - правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (частина четверта).
Тобто, Законом № 877-V визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія, до якого не входять відносини, що виникають під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.
Таким чином, особливості та обмеження перевірок, які  визначені  Законом № 877-V,  не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства щодо використання та охорони земель.
Враховуючи, що норми Закону № 877-V стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, тому на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону № 963-IV.
Аналогічний правовий висновок неодноразово викладався Верховним Судом в постановах від 13.03.2019 у справі № 826/11708/17, від 15.07.2019 у справі № 140/2320/18, від 17.09.2019 у справі № 806/1723/18, від 09.10.2019 у справі № 724/1843/18, від 20.02.2020 у справі № 1940/1655/18, від 27.02.2020 у справі № 818/1512/17. 
Щодо доводів позивача про відсутність в його діях нецільового використання земельних ділянок суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення (пункт «а»).
Абзацами 1 та 2 частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.
На підставі частини першою статті 22 Земельного кодексу України  землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Згідно пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Частинами першою та другою статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
На підставі пункту «а» частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
Відповідно до абзацу 15 частини першої статті 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Згідно статті 2 Закону України від 19.06.2003 № 962-IV «Про охорону земель» (далі - Закон № 962-IV)  об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Частиною першою статті 35  Закону № 962-IV встановлено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.
На підставі частин першої та третьої статті 37 Закону № 962-IV власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.
На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.
Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), який є Додатком 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051:
Рілля. Група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви;
Сіножаті. Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння (ГОСТ 26640-85), до яких потрібно включати рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки;
Пасовища. Підгрупа включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби (ГОСТ 26640-85); рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки.
Аналіз вищезазначених положень земельного законодавства свідчить, що землі сільськогосподарського призначення можуть використовуватися їх власниками та землекористувачами виключно із дотриманням їх цільового призначення - за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. 
Отже, сіножатні мають використовуватися власниками та користувачами таких земельних ділянок виключно для сінокосіння, пасовища - для випасання худоби. У свою чергу, використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення не за цільовим призначенням чинним законодавством заборонено.
Як свідчать матеріали справи, що державним інспектором в ході здійснення заходів державного контролю шляхом проведення планової перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельних ділянок приватної форми власності площею 1,9694 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0034, та площею 1,7025 га, кадастровий номер 4423187100:01:010:0033, встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення (пасовища) за договорами оренди передані у строкове плане користування ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Однак, всупереч вимог чинного законодавства частина цих земельних ділянок сільськогосподарського призначення використовується позивачем для зберігання будівельних матеріалів, що суперечить статусу цих земельних ділянок та є їх використанням не за цільовим призначенням.
При цьому доводи апелянта, що будівельні матеріали (бетонні блоки) зберігаються на земельних ділянках тимчасово та будуть використані для укріплення та відновлення захисних смуг двох водойм, розміщених на орендованих земельних ділянках, є неприйнятими, оскільки  не змінюють обставин, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть використовуватися виключно для викошування сіна та випасання худоби, тому зберігання на них будівельних матеріалів є використанням не за цільовим призначенням.
Таким чином, оскільки в ході проведення планових перевірок встановлено порушення ОСОБА_2 вимог чинного земельного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державний інспектор, керуючись положеннями статті 10 Закону № 963-IV мав право давати позивачу обов`язкові для виконання вказівки (приписи).
Припис - це обов`язкова для виконання письмова вимога уповноваженого органу щодо усунення порушень вимог законодавства. Заходи в приписі, спрямовані на усунення порушень вимог закону, а відтак, мають бути чітко сформульовані та конкретизовані.
У приписах від 12.11.2019 № 223-ДК/0113Пр/03/01/-19 та       № 224-ЖК/0114Пр/03/01/-19 зазначено, що ОСОБА_2 у термін до 12 грудня 2019 року має усунути виявлене перевіркою порушення вимог земельного законодавства в частині нецільового використання земельних ділянок, шляхом звільнення земельних ділянок від будівельних матеріалів та приведення у стан, придатний для використання за цільовим призначенням. При цьому в приписах повністю зазначено обставини, встановлені актами перевірок від 12.11.2019 року 
Отже, приписи містять як обставини порушень, встановлені актами перевірок, так і вказівку про вжиття позивачем конкретних заходів для усунення виявлених перевірками порушень, тому є безпідставними доводи апелянта, що  зміст приписів не дає можливість встановити, що вони відносяться до актів перевірки від 12.11.2019 року.
Є незмістовними доводи апелянта, що оскільки відповідачем не перевірялася родючість грунту, тому не проводилася перевірка в межах наказів від 05.11.2019 року №№223-ДК, 224-ДК, - оскільки зазначені накази містять вимогу здійснення державного контролю не тільки щодо родючості грунтів, а також за дотриманням земельного  законодавства, використанням  та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Встановлення нецільового використання земельної ділянки охоплюється межами державного контролю за використанням та охороною земель і спрямовано на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
Суд зазначає, що не може бути підставою для скасування приписів невідповідність актів перевірок  уніфікованій формі, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.11.2018 року №538, оскільки акт за своїм змістом є тільки носієм доказової інформації та документом, яким оформлено встановлені порушення. Недотримання його форми не змінює суті встановлених перевіркою обставин. Крім того, за загальним правилом процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень, можуть бути самостійною підставною для скасування рішення тільки в разі, якщо таке порушення призводить до прийняття неправильного рішення.
При цьому акти перевірок від 12.11.2019 року містять всю необхідну інформацію, які обов`язкова для відображення відповідно до  наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.11.2018 року №538.
Підсумовуючи викладене, суд вважає правильним висновок суджу першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення  є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Усової Катерини Вікторівни , що діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі  №360/5372/19 - залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі  №360/5372/19 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 26 травня 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328, пунктом 3 розділу 6 «Прикінцеві положення» КАС України.
Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                              Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                   Л.В. Ястребова