КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

                     Справа № 22-ц/824/6265/2020                   Головуючий у 1-й інстанції:  Ярмола О.Я.
                                    357/347/18                                                                     Доповідач: Чобіток А.О.
 
                                                             П О С Т А Н О В А                                                                            
                                                               Іменем України
 
08 травня  2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
 
головуючого судді - Чобіток А.О.
суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.
 
розглянувши в письмовому провадженні  апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2020 року в справі за позовом  Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-
 
                                                               у с т а н о в и в:
 
У січні 2018рокуПАТ КБ «ПриватБанк»,  яке в червні 2018 року змінило назву з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Акціонерне товариство  комерційний банк  «Приватбанк», звернулося до суду із вищевказаним позовом, у якому просилостягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.12.2011 р., за умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua., складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.  Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором та допустила виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2017 р. становить 106 000 грн. 00 коп., з яких:  8496,02 грн.заборгованість за кредитом; заборгованість по відсотках за користування кредитом  97503,98 грн..
 
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд, указаного вище заочного рішення, задоволено. Скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2018 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження на 22.01.2020 року, про що належним чином повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.95).
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
                                                                                                                             
       В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що факт наявності постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17, не може бути доказовою базою в будь-яких справах та до будь-яких фактичних обставин де бере участь АТ КБ «ПриватБанк», при цьому ніяким чином не дослідивши обставини і відомості за матеріалами справи, не спростувавши їх доказами. Суд першої інстанції  відмовив у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності всупереч навіть, вказаної Постанови ВП ВС. Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитним коштами. АТ КБ «ПриватБанк» додав до позову саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, з якими було ознайомлено відповідача. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, ПриватБанком були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Договір укладено у письмовій формі і підписано сторонами, та між ними виникли правовідносини  щодо виконання зобов`язання саме у порядку та спосіб, який визначено договором, і цей факт є доведеним. Банком надано  до суду розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви, витяг з Тарифів, Умови та правила надання банківських послуг, натомість, відповідач належних заперечень проти позову банку не подавала, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі відсотків, не оспорювала, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами, не заперечувала, а тому висновок суду про те, що відповідач не була ознайомлена з ними ґрунтуються на припущеннях. Відсутність підпису боржника на відповідних умовах, тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово і викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися дог таких умов, підписавши анкету-заяву. Мотиви з яких виходив суд є суперечливими між собою та взаємовиключаючими для відмови у задоволенні позову банку. Зокрема застосування строку позовної давності протирічить самій постанові ВП ВС від 03.07.2019 р., на яку здійснено посилання судом, якщо суд виходив саме з таких висновків, а встановлення кредитних правовідносин з визначеним порядком користування карткою і факту її отримання з визначеним строком дії до 01 місяця 2016 року, не могло мати місця для застосування строку позовної давності, переривання якого також мало місце шляхом останнього зарахування грошових коштів на карту із строком дії 01 місяця 2016 року, а банк звернувся з позовом в 2017 році
     Посилання сторони відповідача про пропуск строку позовної давності щодо його застосування не могли заслуговувати на увагу, оскільки тим самим відповідач визнав і належними доказами не заперечував факт користування кредитними коштами та карткою, яка має строк дії до 31.01.2016 р., що підтверджується наданою до суду випискою та довідкою про отримані відповідачем картки.
До апеляційної скарги  позивачем додано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , довідку  про зміну умов кредитування та довідку про надання двох кредитних карток від 19.12.2011 року та 13.08.2012 року.
 
 Відзив  на апеляційну скаргу  від відповідача не надходив.
 
            Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
           Розглянувши дану справу суд установив, що 19.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг У ПриватБанку,  відповідно до цієї Анкети-заяви  відповідач отримала кредит в розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно з умовамиАнкети-заяви, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських-послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Власник картрахунку зобов`язаний стежити за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.
Позивач зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ "Приватбанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Пунктом 1.1.3.2.3 Договору для ПАТ КБ "Приватбанк" передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки:
- у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору;
- у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору).
На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.
У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.3 Договору.  
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків здійснення платежів по одному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному лімітуз урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і належить до сплати в першу чергу.
Зі змісту позовної заяви та  наданого позивачем розрахунку вбачається, що  відповідач не виконала умови договору щодо своєчасної сплати боргу та погашення нарахованих  відсотків за користування  кредитом, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в розмірі 106000 грн.00 коп.,   яка складається з наступного: 8496,02 грн. - заборгованість за кредитом; 97 503,98 грн. -  заборгованість по процентам.
Заперечуючи позов відповідач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, який надано банком, відповідачем було здійснено останні платежі 29.11.2013 року- на суму 1500,00 грн., 02.12.2013 р.- 5000,00 грн., 13.06.2014р.    на сумі 30, 00 грн., які було зараховано банком на погашення кредитних зобов`язань. Будь-яких  відомостей та  розрахунків щодо сплати відповідачем коштів після 13.06.2014 року позивачем не надано, натомість останнім розрахунковим періодом розрахунку заборгованості зазначено 30.09.2017 року, тобто безпосередньо при зверненні позивача до суду з даним позовом. Відповідач  звертає увагу, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредит було здійснено 13.06.2014 року. Відповідач зазначила, що не погоджувала розміру і періоду нарахування відсотків, не пам`ятає розмір процентної ставки і  не давала згоду на довільне визначення розміру відсотків.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції зазначив, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
 Пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року суд указав, що  підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами за невиконання кредитного договору. Така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.У заяві позичальника від  19.12.2011 року процентна ставка не зазначена. Позивачем не доведено розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом. 
Крім того, взявши до уваги те, що остання проплата відповідачем  боргу за вказаним кредитним договором була здійснена 13.06.2014 року та згідно з деталізованим розрахунком операцій по даному кредитному договору, наданого  позивачем, -  з 30.06.2014 року  було проведено  списання процентів за прострочений кредит, а отже, у позивача з 01.07.2014 року виникло право на звернення до суду з даними позовними вимогами, а звернувся позивач до суду 12.01.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
 
Отже, суд першої інстанції відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштамиз тих підстав, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами за невиконання кредитного договору оскільки така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. А відмовляючи у стягненні фактично отриманих відповідачем коштів в розмірі 8.500,00 грн., суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.
 
  Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що в повному обсязі  рішення суду не можна визнатизаконним та обґрунтованим. 
 
   Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (  ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
       
  Погоджуючись з висновком  суду  першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції  у частині вирішення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 8 496,02 грн. з ухваленням нового судового рішення у цій частині  про відмову в задоволенні позову, але з інших підстав, ніж виходив суд першої інстанції.
 
           Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову АТ КБ «ПриватБанк» додало копію  Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану   ОСОБА_1 19.12.2011 року, яка виявляла намір отримати   платіжну картку кредитку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн., Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з  Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані,  Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, відповідно до якої 19.12.2011 встановлений кредитний ліміт: 300,00 грн., 19.12.2011 його збільшено до 5100,00 грн., 13.08.2012 кредитний ліміт збільшено до 8000,00 грн., а 20.08.2012 року до 8500,00 грн., а також розрахунок заборгованості за договором в сумі 106000 грн.00 коп.,   яка складається з наступного: 8496,02 грн. - заборгованість за кредитом; 97 503,98 грн. -  заборгованість по процентам (а.с.7-12).
 
   Як убачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, то починаючи з  16.01.2012 року та по 13.06.2014 року відповідачем здійснено погашення на загальну суму 36 561,63 грн. (а.с. 7-9 ).
     
Велика Палата Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року висловила правову позицію, відповідно до якої, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81). Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
         Установлено, що відповідач за Анкетою-заявою від 19.12.2011 року отримала 8 500,00 грн. кредиту, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Разом з тим, відповідно до   розрахунку заборгованості, наданого позивачем, починаючи з 16.01.2012 року та по 13.06.2014 року відповідачем за фактично отримані кошти здійснено погашення на загальну суму 36 561,63 грн., що є більшим за фактично отримані кошти, унаслідок чого вимога банку до неї про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.
          Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, в позові має бути відмовлено, якщо стороною у спорі до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
          Зважаючи на те, що наявні самостійні підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» з підстав зазначених вище, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні вимоги з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів з підстав того, що відповідачем повернуто фактично отримані кошти, а не з підстав пропуску строку позовної давності.
          Висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, яким керувався суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи, приймався судом касаційної інстанції у аналогічній справі та із подібних правовідносин, унаслідок чого  аргументи апеляційної скарги  позивача про те, що його судом безпідставно застосовано до даних правовідносин, на увагу не заслуговує.
          Будь-яких доказів того, що відповідач ознайомлювалась саме з тими Витягами з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг, позивачем не надано.
          Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
              З матеріалів справи вбачається, що звернувшись з даним позовом до суду, позивачем на підтвердження заявлених ним вимог щодо укладення банком 19.12.2011 року з відповідачем Договору, додано лише розрахунок заборгованості, анкету-заяву від 19.12.2011 року, довідку про зміну умов кредитування та Витяги з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які взагалі не датовані та відповідачем не підписані. 
             Будь-яких інших доказів позивачем суду першої інстанції не надавалось.
             При цьому, після скасування судом заочного рішення за заявою ОСОБА_1 , позивач  подав клопотання про розгляд  даної справи у відсутність представника АТ КБ «ПриватБанк», який і було проведено у його відсутність( а.с. 97)       
              Отже,  суд першої інстанції розглядав дану справу на підставі лише вищевказаних доказів. 
    До апеляційної скарги позивачем додано  виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , довідку  про зміну умов кредитування та довідку про надання двох кредитних карток від 19.12.2011 року та 13.08.2012 року.
 
             Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
            Позивач, надавши суду апеляційної інстанції вищевказані докази, не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції. 
 
           Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 8 496,02  грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної вимоги, але з інших підстав, ніж виходив суд першої інстанції.
 
            Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції,-  
                                                           п о с т а н о в и в :
 
 Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2020 року скасувати  в частині  вирішення вимоги про стягнення  8 496,02 грн. заборгованості за кредитом та ухвалити  в означеній частині нове судове рішення.
 
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення  8 496,02 грн. заборгованості за кредитом залишити без задоволення.
 
У решті рішення залишити без змін.
 
 Постанова набирає законної сили з дня  її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України  не підлягає касаційному оскарженню.

    Головуючий:                                                           А. О. Чобіток            
 
                Судді:                                                                      О. В. Немировська
 
                                                                                                  Т. І.  Ящук