Справа № 431/4692/19 
Провадження № 22-ц/810/140/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                  м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Єрмакова Ю.В. 
суддів - Авалян Н.М., Луганської В.М., 
за участю секретаря: Пономарьової В.С.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянув в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року, ухваленого судом у складі судді Колядова В.Ю. в м. Старобільськ Луганської області
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 травня 2012 року між КС «Імперіал ЛТД» (далі КС) та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 2119, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. 00 копійок на строк 24 місяців під 70% річних, згідно якого КС надала відповідачу кошти за кредитною лінією траншами на загальну суму 33100,00 грн. Цього ж дня між КС та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були укладені договори поруки за № 2119/1, 2119/2, 2119/3 відповідно, згідно яких останні взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору № 2119 від 07.05.2012 року. При складанні договорів поруки відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було попереджено про солідарну відповідальність з ОСОБА_2 , яку вони несуть в разі неналежного виконання умов кредитного договору, та повідомлено істотні умови кредитного договору. За згодою сторін (п. 3.4 Кредитного договору та Додаток № 1 до Кредитного договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийняті зобов`язання, відповідач порушує графік сплати кредиту. Станом на 11.01.2019 року сума заборгованості за користування кредитом становить 51408 грн. 90 коп.
11.01.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги згідно якого КС «Імперіал ЛТД» в порядку та на умовах, визначених договором передав ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 набула право вимоги, належне спілці, і стає кредитором за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року, укладеного між спілкою та ОСОБА_2 . 
Тому, просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на її користь заборгованість за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року у розмірі 51408,90 гривень.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.Враховуючи те, що договір відступлення права вимоги від 11.01.2019 року, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та позивачем ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем ОСОБА_1 прав кредитора у зобов`язаннях щодо відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року, як такий що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить переглянути рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в рішенні посилається на правову позицію та норми ЦК України, що стосуються договору факторингу, але в даному випадку був укладений договір цесії відповідно до положень 512 ЦК України. Скаржник зазначив, що суд застосував норми матеріального права, які не підлягають застосуванню та не мають відношення до нього. 
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 березня 2020 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року справу було призначено до апеляційного розгляду.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
В письмовій заяві позивач просила слухати справу за її відсутності.
Луганським апеляційним судом неодноразово розгляд справи призначався у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, 
На поштову адресу місця реєстрації відповідачів апеляційним судом завчасно направлялися судові повістки-повідомлення про розгляд справи, однак повістки-повідомлення поверталися на адресу суду з відміткою «не вручено, адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу ч.8 ст.128 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_5 належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи відповідно до вимог статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», оскільки мешкає в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил ( раніше АТО).
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає частково.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.Враховуючи те, що договір відступлення права вимоги від 11.01.2019 року, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та позивачем ОСОБА_1 , не може бути підставою для правонаступництва позивачем ОСОБА_1 прав кредитора у зобов`язаннях щодо відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року, як такий що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог, однак висновок суду про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з тих підстав, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, так як для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа, якою фізична особа не є, не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема договорів.
За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України ).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
На відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги згідно якого КС «Імперіал ЛТД» в порядку та на умовах, визначених договором передав ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 набула право вимоги, належне спілці, і стає кредитором за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року, укладеного між спілкою та ОСОБА_2 . 
Тому, просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на її користь заборгованість за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року у розмірі 51408,90 гривень.
Відповідно до п.1 договору відступлення права вимоги від 11.01.2019 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент - КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві - Скріпченко М.П., а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року, укладеного між цедентом і ОСОБА_2 Згідно п.7 вказаного договору, до цесіонарія переходять права, які забезпечують зобов`язання- боржника.
Пунктом 2 та 2.1 цього договору передбачено, що цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язання, а саме повернути кошти, одержані в рахунок кредитного договору № 2119 від 07.05.2012 року, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі, передбачені договором, укладеним між цедентом і боржником.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону. 
Відповідно до ч.2-3 ст.215ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Матеріали справи не містять доказів того, що укладений 11.01.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги в установленому законом порядку визнавався недійсним з підстав його укладення з порушенням вимог чинного законодавства.
На вказані обставини суд не звернув уваги.
Отже, оскільки укладений 11.01.2019 року договір відступлення права вимоги між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, то висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги за кредитним договором № 2119 від 07.05.2012 року у зв`язку з тим, що кредитором за кредитним договором може бути лише банк або інша фінансова установа, є помилковим.
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання винифкло із кредитного договору, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 та надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, тобто таке зобов`язання тісно пов`язано з особою кредитора і відповідно до положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню саме з підстав того, що відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» не спричиняє правових наслідків, оскільки заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).
В статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.
Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки.
Згідно пункту 11 частини 1 цієї статті провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.
Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.
Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.
Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що право вимоги за кредитним договором №2119 від 07.05.2012 року на підставі договору відступлення права вимоги від 11 січня 2019 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві Скріпченко М.П., а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 2119 від 07 травня 2012 року. 
Отже, зобов`язання виникло із кредитного договору, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню саме з підстав того, що відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» не спричиняє правових наслідків.
Доводи апеляційної скарги про застосування судом першої інстанції положень Цивільного кодексу України про договір факторингу, не приймаються до уваги, оскільки в оскаржуваному рішенні не міститься посилання на укладення між сторонами договору факторингу та не зроблено жодних висновків про це, але рішення суду підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови з урахуванням обставин, зазначених вище.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. ст. 376 ЦПК України).
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч.4 ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови
Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.
Дата складення повного тексту постанови 04 червня 2020 року.

Судді                                                         Ю.В. Єрмаков

Н.М. Авалян

                                                                                                                          В.М. Луганська