Номер провадження: 33/813/522/20
Номер справи місцевого суду: 495/11005/19 
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю. 
Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дрішлюка А.І. 
при секретарі судового засідання - Павлючук Ю.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_2 , -
ВСТАНОВИВ:

17 березня 2020 року постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (суддя Прийомова О.Ю.) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №093109 від 21.12.2019 року - закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 26-28).
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, яка була отримана судом першої інстанції 27 березня 2020 року. Апелянтка вказує, що постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. ОСОБА_1 зазначає, що у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 є другим учасником ДТП. Апелянтка також вказує, що судом першої інстанції помилково взяті до уваги свідчення ОСОБА_3 , оскільки не будучи водієм, чітко вказати швидкість руху автомобіля він не міг, а також тому що в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 . ОСОБА_3 не зазначений як свідок та не був присутнім на місці пригоди. Апелянтка також вказує, що у своїй постанові суд першої інстанції посилається на відеозапис події, однак вказаний доказ не є допустимим, оскільки відповідно до цього відеозапису неможливо ідентифікувати ні транспортні засоби, ні номерні знаки. Окрім того, апелянтка вказує на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП. В апеляційній скарзі наведені також посилання апелянтки на те, що зіткнення автомобілів відбулось на зустрічній смузі (а.с. 29-32).
В судове засідання з`явились ОСОБА_2 та його представник - адвокат Шаркевич В.Т., які надали пояснення по суті справи, заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення не надходили.
Дослідивши матеріали справи, послухавши пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.12.1 ПДР та ст.124 КУпАП, визначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №093109 від 21.12.2019 року, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.
Апеляційний суд погоджується з такою позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №093109 від 21.12.2019 року, 21 грудня 2019 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW днз НОМЕР_1 по вул. Ізмаїльській в м. Білгород-Дністровському Одеської області, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем Audi днз НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, на підставі чого працівники поліції прийшли до висновку, що ОСОБА_2 порушив п.12.1 ПДР, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до п.12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п. 8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Згідно з п. 8.4 ПДР, сигнали світлофорів, крім жовтого миготливого, мають перевагу перед дорожніми знаками пріоритету.
Згідно з п. 16.1 ПДР, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.
З оглянутого відеозапису із місця ДТП, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що світлофор був вимкнений. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, зі схеми місця ДТП, ОСОБА_2 рухався по вул. Ізмаїльській, а інший учасник ДТП - ОСОБА_1 рухалась по вул. Московській. Зіткнення автомобілів відбулось на перехресті вулиць Ізмаїльської, що є головною та Московської, що є другорядною. Така конфігурація вказаних вулиць підтверджується встановленням відповідних знаків 2.3.Головна дорога на вулиці Ізмаїльській та знаку 2.1.Дати дорогу на вулиці Московській. Вказані факти учасниками ДТП не оспорювалися.
Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, оцінив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та правильно дійшов висновку про закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а факти, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №093109, не знайшли свого підтвердження.
Істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові та були б підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про залишення постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року - відхилити.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду          А.І. Дрішлюк