ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/1705/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2020
по справі №915/1705/19
за позовом військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) 
до Державного підприємства “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП”  
про стягнення пені в сумі 1733 грн. 75 коп.
           
ВСТАНОВИВ
У липні 2019 військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Державного підприємства “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП” (далі – ДП “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП”) в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь пеню у сумі 1733,75 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору надання послуг, а саме порушення термінів надання послуг. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 1733 грн. 75 коп. пені та 1 921,00 грн. компенсації витрат по сплаті судового збору.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на приписи ст.ст. 6, 627 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору зазначив, що сторонами був погоджений термін виконання відповідачем договірних послуг – включно до 01.09.2018, а, згідно п. 7.2 договору, пеня за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань не нараховується з дати затвердження Акту приймання-передачі військового майна, який затверджено 08.08.2019. Відтак, на думку суду першої інстанції, періодом, за який підлягає нарахуванню та стягненню з відповідача пеня, є 02.08.2019 - 07.08.2019 ? 6 днів.
При цьому місцевим господарським судом відхилено твердження відповідача з приводу того,  що період прострочення виконання договірних зобов`язань склав 5 днів ? з 02.09.2018 по 06.09.2018, так як 07.09.2018 сторонами складено та підписано акт приймання послуг, оскільки сторонами в п. 7.2 договору визначено порядок нарахування пені саме до дати затвердження Акту приймання-передачі військового майна.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ДП “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2020 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
За твердженням апелянта, умовами п. 5.10 укладеного між сторонами договору, підтвердженням факту та моменту надання послуг є Акт приймання послуг (форма — Додаток № 3 до договору), який складено та підписано сторонами 07.09.2018 р. Скаржник вважає, що даний акт приймання послуг є первинним документом, оскільки підтверджує здійснення господарської операції за договором. 
ДП “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП” зазначає, що визначаючи дату завершення надання послуг, позивач посилався на п. 5.10 договору та на Акт приймання передачі військового майна. Проте, згідно п. 5.10 договору датою виконання послуг є дата саме Акту приймання Послуг, а не Акту приймання-передачі військового майна. До того ж, визначаючи дату надання послуг з дати затвердження замовником (позивачем) Акту приймання послуг, а не з дати фактичного надання послуг, позивач, на думку апелянта, ставить факт прийняття послуг за договором у залежність виключно від своєї волі.
Як вважає скаржник, даний пункт 7.2. договору, на який послався суд першої інстанції, прямо не встановлює порядок нарахування пені, а лише визначає випадок, в якому така пеня не нараховується. Проте, вказаним пунктом не врегульовано момент закінчення нарахування пені, тобто не вказано, що пеня нараховується до моменту підписання Акту приймання-передачі військового майна.
На переконання скаржника, порядок застосування пені як різновиду господарсько-правової відповідальності встановлено законом, і не підлягає встановленню на підставі договору. Пеня застосовується виключно за порушення виконання зобов`язань сторони договору, а не за не підписання того чи іншого документу. Як вважає апелянт, згідно з договором пеня нараховується саме за прострочення виконання зобов`язання.
Скаржник стверджує, що виконав свої зобов`язання за договором саме 07.09.2018, що підтверджується, зокрема Актом приймання послуг, висновком 1301 ГВП МОУ та посвідченням НОМЕР_2 ГВП МОУ №69. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1705/19, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що у відповідності до п. 5.10. укладеного між сторонами договору, датою виконання послуг виконавцем є дата затвердження акту приймання послуг замовником. Замовник затверджує акт прийому поставленого товару при наявності акта приймання-передачі військового майна.  Позивач стверджує, що товар за договором прийнято замовником в повному обсязі згідно з актом приймання-передачі від 08.09.2018. З урахуванням того, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору товар повинен був бути поставлений включно до 01.09.2018, товар поставлено відповідачем з порушенням строків, а саме порушено термін постачання товару на 6 днів.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2018 між ВЧ НОМЕР_1 (замовник) та ДП “Миколаївський авіаремонтний завод “НАРП” (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №59/18 за умовами п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати послуги у терміни відповідно до Специфікації послуг (Додаток 1), а замовник – прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: капітальний ремонт двигуна ТА-6А. Кількісні характеристики послуг, що надаються за договором: відповідно до Специфікації послуг (Додаток 1).
У відповідності до п.2.1. договору виконавець повинен надати замовнику передбачені цим договором послуги, якість та обсяг яких відповідає умовам договору та діючій нормативно-технічній документації та вимогам документів, що діють у замовника та виконавця і затверджені встановленим чином. 
Пунктом 3.1. договору визначено, що сума договору становить 2     180     000 грн.
Згідно з п. 4.2. договору розрахунки за надані послуги здійснюються за фактом їх надання, протягом бюджетного 2018 року за умови проведення платежів Державною казначейською службою України, згідно з чинним законодавством, після отримання замовником документів на оплату: рахунку-фактури та акту приймання послуг, затвердженого виконавцем та замовником (Додаток 3).
Строк надання послуг та повернення виробу: згідно зі Специфікацією послуг (Додаток 1) після відправлення письмового повідомлення замовником, передбаченого п.1.4.догвоору, в обсязі послуг зазначених у письмовому повідомленні (п.5.1. договору).
Приймання-передача виробу (послуг) здійснюється відповідно до вимог нормативно-технічної документації на здачу в ремонт і видачу із ремонту військової техніки та вимог з обліку військового майна у Збройних Силах України (п.5.5. договору).
Відповідно до п. 5.9. договору після надання послуг, оформлюється акт приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440), що затверджується представником замовника – командиром військової частини, що зазначена в наряді служби забезпечення замовника та акт приймання послуг  (форма – Додаток 4), що затверджується виконавцем та замовником. Замовник затверджує акт приймання послуг (форма – Додаток 3) при наявності висновку 1301 ГВП МОУ щодо фактичних витрат на виконання послуг згідно з п.п. 3.6., 3.8. договору, та посвідчення НОМЕР_2 ГВП МОУ, яким підтверджується відповідність наданих послуг вимогам зазначеним у Договорі (щодо якості послуг). Акт приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440) надається виконавцем разом з документами на оплату. 
У п. 5.10. сторонами визначено, що датою виконання послуг виконавцем за договором є дата затвердження акту приймання послуг (форма – Додаток 3) замовником. 
Згідно з п. 6.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги та приймати надані послуги згідно з актом приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440) та актом приймання послуг (форма – Додаток 3), з урахуванням п.1.4. договору. 
Виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором у відповідності до Специфікації послуг (Додаток 1) та забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього договору (п.6.3. договору).
Пунктом 7.1 договору визначено, що сторони беруть на себе зобов`язання неухильно виконувати всі умови цього договору. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим договором. 
Відповідно до п. 7.2. договору за порушення строку (терміну) виконання зобов`язання, зазначеного у п.2.4. договору та Специфікації послуг (Додаток 1), з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. 
Штраф та пеня за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань не нараховуються з дати затвердження акту приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440).
Пунктом 10.2. договору визначено, що він діє включно до 31.12.2018, а в частині гарантійних зобов`язань та розрахунків між сторонами – до повного їх виконання сторонами. 
Додатком №1 до названого договору є специфікація в якій визначено термін виконання зобов`язання, а саме включно до 01.09.2018.
На виконання умов договору ДП “НАРП” надано ВЧ НОМЕР_1 обумовлені договором послуги, про що сторонами складено передбачені п. 5.9 договору документи, а саме акт приймання послуг затверджений 07.09.2018 та акт приймання-передачі військового майна №5/670/1, затверджений 08.09.2018.
Позивач, вважаючи, що надання послуг здійснено ДП “НАРП” з порушенням  строків, погоджених у договорі та додатках до нього, звернувся до відповідача з претензіями: від 09.01.2019 № 350/1/51/пс та від 02.03.2019 № 350/1/382/пс про сплату, в порядку п. 7.2 договору, пені за прострочення поставки товару за договором, отримання яких не заперечується відповідачем.
ДП “НАРП” згідно платіжного доручення від 05.02.2019 №408 сплачено позивачу грошові кошти в сумі 8668 грн. 77 коп. з призначенням платежу: “Оплата коштів зг. Листа/претензії про сплату пені № 350/1/51/ПС від 09.01.2019”.
На думку позивача та за його розрахунками, ДП “НАРП” сплачено пеню лише за 5 днів прострочення, тоді як реальний період, за який має бути сплачена пеня, становить 6 днів ? з 02.09.2018 по 07.09.2018 ? так як 08.09.2018 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі № 5/670/1, у зв`язку з цим несплаченою відповідачем залишилася пеня за 1 день прострочення, стягнення якої є предметом спору в даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та задовольнив позов у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). 
Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання його сторонами.
За приписами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Наявними матеріалами справи підтверджується, та не заперечується сторонами, що відповідачем послуги за договором були надані з простроченням терміну визначеного у специфікації. 
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили (ч. 2 ст. 218 ГК України).  
Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ст. 193 ГК України). 
Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч.1 ст. 230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у процентах, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір процентів не передбачено законом або договором (ч. 6. ст. 231 ГК України). 
Законодавством визначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення  виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).
Так сторонами у п. 7.2. договору визначено відповідальність за порушення строку (терміну) виконання зобов`язання, зазначеного у Специфікації послуг (Додаток 1), у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. 
Штраф та пеня за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань не нараховуються з дати затвердження акту приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440).
Відтак, сторонами визначено як вид відповідності за порушення термінів виконання зобов`язання, та її розмір, так й момент з яким пов`язується припинення нарахування штрафних санкцій, а саме з дати затвердження акту приймання-передачі військового майна. 
Згідно з наявними матеріалами справи акт приймання-передачі військового майна було затверджено 08.08.2019. Отже, саме з 08.08.2019 припиняється нарахування пені за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань за договором. 
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що датою виконання послуг виконавцем за договором є дата затвердження акту приймання послуг, та саме за дати його затвердження не нараховується пеня, з наступних підстав. 
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Так, у п. 5.9. договору сторонами погодження оформлення та затвердження після надання послуг, не лише акту приймання послуг, а й акту приймання-передачі військового майна (додаток 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України згідно з наказом МО України від 17.08.2017 №440).
Відтак, факт надання послуг відповідачем затверджується як актом приймання послуг, так й актом приймання-передачі військового майна.
Також сторонами погоджено, що пеня за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань не нараховуються саме з дати затвердження акту приймання-передачі військового майна.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 25.03.2020 у справі № 756/1381/17-ц, в якій застосовано принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party)".
Отже, сторони на власний розсуд визначити у договорі, що пеня за порушення строків (термінів) виконання зобов`язань не нараховуються з дати затвердження акту приймання-передачі військового майна, та відповідач з такими умовами погодився підписавши такий договір. 
Враховуючи погоджені сторонами умови п. 7.2. договору, затвердження акту приймання-передачі військового майна 08.08.2019, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем термін виконання зобов`язання було прострочено саме на 6 днів. 
Беручи до уваги часткову сплату ДП “НАРП” пені в сумі 8668,77 грн (за 5 днів прострочення термінів виконання зобов`язання) несплаченою відповідачем залишилася пеня в сумі 1733,75 грн, яка й підлягає стягненню з відповідача.  
Відтак, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2019  р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2020 у справі №915/1705/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених       Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 19.06.2020.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                       Лавриненко Л.В. 

Суддя                                                                                Філінюк І.Г.