ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року	Львів	Справа № 500/1966/19 пров. № А/857/3414/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 25 лютого 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі о 12 год. 48 хв., повний текст судового рішення складено 02 березня 2020 року) у справі № 500/1966/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 18.07.2019 №UA403000/2019/001193/2. В задоволенні позовних вимог про стягнення з Галицької митниці Держмитслужби надмірно сплачених митних платежів в розмірі 29540 грн. відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп., сплачений згідно квитанції №1261\з5 від 27.08.2019. 
03.02.2020 від позивача ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі щодо судових витрат.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що під час судових дебатів у справі позивач заявив, що на підставі частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України надасть суду додаткові докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Свою позицію пояснив тим, що в матеріалах справи є договір про надання правової допомоги з АО «Гловак і Партнери» від 20.08.2019. Відповідно до розділу (А) Договору: «Фіксований гонорар за супровід справи у першій інстанції - 30000 грн. Гонорар за перший етап включає: термінове вивчення обставин справи, підготовка скарги до Державної фіскальної служби та позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи, складення та подання відзиву на зустрічну позовну заяву в разі надходження, складення та подання клопотань, адвокатських запитів, супровід судових засідань». Щодо строку на сплату в договорі зазначено: «Замовник сплачує виконавцю фіксований гонорар за супровід справи у першій інстанції - 30000 грн., протягом 30 днів після закінчення розгляду справи.». Сторони домовилися зменшити суму фіксованого гонорару за юридичний супровід справи у першій інстанції до 14000 грн, через те що відповідачу довелося відмовитися від компенсації моральної шкоди. Просить заяву задовольнити та зобов`язати відповідача відшкодувати витрати на правову допомогу у сумі 14000 грн.
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення, яким в задоволенні вимоги про відшкодування з Галицької митниці Держмитслужби витрат на правову допомогу у сумі 14000 грн відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач, в порушення вимог частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надав інформації про час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), які є необхідними для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат. Додатково суд зазначив, що позовна заява підписана позивачем, копії доданих до позовної заяви документів завірені позивачем, скарга на дії Тернопільської митниці ДФС від 22.07.2019 підписана позивачем, заяви про уточнення позовних вимог та про додаткове рішення у справі щодо судових витрат підписані позивачем, судовий збір сплачений позивачем. Тобто, в матеріалах справи відсутній будь-який виготовлений, підписаний або завірений документ, який би свідчив про надання адвокатом адвокатського об`єднання «Гловак і Партнери» правничої допомоги позивачу у справі № 500/1966/19. Крім цього суд першої інстанції зазначив, що договір «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» до суду не подавався, а в матеріалах справи міститься тільки договір № б/н від 20.07.2019. А в рахунку № б/н від 03.02.2020 та квитанції № 513306 від 03.02.2020 AT «Правекс Банку» також містяться посилання на договір № б/н від 20.08.2019, який до суду не було надано. Також, рахунок № б/н від 03.02.2020 не містить жодної інформації щодо кількісних та якісних характеристик про надання позивачу правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» в адміністративній справі № 500/1966/19. Зазначений документ містить ціну в розмірі 14000 грн., що підлягає оплаті відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2019. А надана позивачем квитанція № 513306 від 03.02.2020 на суму 14000 грн щодо заявлених до відшкодування витрат не містить належного, повного призначення платежу, які б дозволяли ідентифікувати їх як такі, що сплачені за надання правничої допомоги позивачу у справі №500/1966/19.
Вказане додаткове рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимогу позивача про відшкодування з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 14000 грн.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що 24.02.2020 він подав через канцелярію суду - Додаткову угоду № 1 від 24.02.2020 до договору. У цій Додатковій угоді позивач та АО «Гловак і Партнери» зазначили, що «Сторони констатують, що допустили помилку в Акті. При посилання на Договір, помилково вказали дату укладення Договору - «20.08.2019», замість правильної дати - 20.07.2019», «Також сторони заявляють: (і) між ними існує лише один Договір (і) за цим Договором Замовник здійснив лише один платіж у сумі UAH 14000 і подав до суду відповідну квитанцію № 513306 засвідчену АТ «Правекс Банк» о 16:25:46 від 03.02.2020, (і) Замовник виконав свій обов`язок за Договором», «На вимогу суду повідомляємо, що витрати часу працівників АО «Гловак і Партнери» на виконання Договору склали 40 годин, з яких: (і) Партнер - 10 годин, (і) Старший юрист - 30 годин».
Третя особа на апеляційну скаргу подала пояснення в котрому зазначає, що належним чином не підтверджено вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.
Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Частина 1 ст. 132 КАС України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється в порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч.7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 826/7806/17, від 20.12.2018 у справі № 316/4923/16-а, від 01.10.2018 у справі № 815/4619/17, від 02.09.2019 у справі № 520/3939/19.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи представником позивача надано:
Договір про надання правничої допомоги № б/н від 20.07.2019 (а.с. 39);
Акт приймання-передачі наданих послуг за Договором «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» № б/н від 03.02.2020 (а.с. 160, 161);
Квитанцію № 513306 від 03.02.2020 AT «Правекс Банку» про сплату 14000 грн (а.с. 162);
Рахунок від 03.02.2020 на суму 14000 грн (а.с. 163);
Додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги укладеного 20.07.2019 № б/н від 24.02.2020 (а.с. 176).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції будь-яких інших документів в частині понесених витрат на правничу допомогу позивач не надавав.
Колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги Додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги укладеного 20.07.2019 № б/н від 24.02.2020, оскільки з її змісту слідує, що дійсно сторони допустили помилку в Акті приймання-передачі наданих послуг за Договором «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» № б/н від 03.02.2020 при посилання на Договір, помилково вказали дату укладення Договору - «20.08.2019», замість правильної дати - 20.07.2019.
Дане підтверджується змістом наданих послуг, з яких можна встановити, що така правнича допомога надавалася під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, в результаті чого позивачем було сплачено 14000 грн АО «Гловак і Партнери» згідно квитанції № 513306 від 03.02.2020 AT «Правекс Банку».
Більше того з усіх перелічених вище документах можна конкретизувати, що мало місце надання правничої допомоги саме між ОСОБА_1 та АО «Гловак і Партнери». 
Така обставина також підтверджується і в Додатковій угоді № 1 до договору про надання правничої допомоги укладеного 20.07.2019 № б/н від 24.02.2020 з якої вбачається, що між сторонами ( ОСОБА_1 та АО «Гловак і Партнери») існує лише один Договір і за цим Договором Замовник здійснив лише один платіж у сумі UAH 14000 і подав до суду відповідну квитанцію № 513306 засвідчену АТ «Правекс Банк» о 16:25:46 від 03.02.2020, і Замовник виконав свій обов`язок за Договором».
Відтак враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що договір «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та А.О. «Гловак і Партнери» до суду не подавався, а в матеріалах справи міститься тільки договір № б/н від 20.07.2019.
Щодо наданих послуг та їх розрахунок то суд зазначає наступне.
Так відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг за Договором «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» № б/н від 03.02.2020 надано послуги:
підготовка скарги (з додатками) на дії Тернопільської митниці ДФС та супровідного електронного листа, яким надіслано скаргу до ДФС України 22.07.2019 - 2500 грн;
підготовка позовної заяви у справі 500/1966/19 з посиланням на практику ЄСПЛ - 5000 грн;
правовий аналіз (кожна послуга зазначена в розмірі 500 грн): договору купівлі - продажу автомобіля від 08.07.2019; рахунку - фактури FS 1/07/2019 від 05.07.2019; квитанції банку від 08.07.2019 про оплату рахунок - фактуру FS 1/07/2019; підтвердження про виграш ставки SION-AUTO.PL Sp. z.o.o. за автомобіль на аукціоні; квитанції про сплату ціни автомобіля компанією SION-AUTO.PL Sp. z.o.o.; сертифікату відповідності автомобіля виданого ДП НДІ «Систем» від 10.07.2019; висновок судового експерта № 327/19 від 10.07.2019 експертно - товарознавчого дослідження; митної декларації країни відправлення 19PL402010E0758136 від 08.07.2019; карти відмови в прийняті митної декларації UA403000/2019/00650/ від 19.07.2019; рішення про коригування митної вартості UA40300/2019/001193/2 від 18.07.2019; страхового поліса від 10.06.2019; пояснення щодо страхового поліса митного брокера Бережанського О.М. від 16.07.2019; заповнення договору про надання правової допомоги з АО «Гловак і Партнери» від 20.08.2019;
організація сплати судового збору - 500 грн;
юридичний аналіз відповіді ДФС на скаргу надіслану 22.07.2019, правова характеристика факту надіслання відповіді із запізненням - 1000 грн;
юридичний аналіз ухвали суду від 02.08.2019 «про залишення позову без руху», надання рекомендацій щодо правильності висновків суду і надання рекомендацій щодо подальших дій - 1000 грн;
підготовка заяви про забезпечення позову від 16.09.2019 - 1000 грн;
правовий аналіз ухвали суду «про повернення без розгляду заяви про забезпечення позову» від 16.09.2019 - 1000 грн;
підготовка документів до підготовчого засідання у справі на 16.10.2019 - 1000 грн;
підготовка позивача до підготовчого засідання у справі на 16.10.2019 - 1000 грн;
повторна підготовка позивача до підготовчого засідання у справі на 31.10.2019 - 1000 грн;
повторна підготовка позивача до підготовчого засідання у справі на 18.11.2019 - 1000 грн;
підготовка позивача до підготовчого засідання у справі на 24.12.2019 - 1000 грн;
підготовка позивача до засідання у справі на 15.01.2020 - 1000 грн;
підготовка позивача до засідання у справі на 31.01.2020 - 1000 грн;
аналіз клопотань відповідача про відкладення засідання та надання заперечень - 1000 грн;
підготовка заяви про додаткове судове рішення у справі щодо судових витрат від 03.02.2020 - 1000 грн;
юридичний аналіз відзиву відповідача надісланого 04.10.2019 - 1000 грн;
підготовка заяви позивача що конкретизації позовних вимог від 08.11.2019 - 1000 грн;
забезпечення перекладу з польської на українську мову рахунку - фактури FS 1/07/2019 від 05.07.2019 та квитанції банку від 08.07.2019 про оплату рахунок - фактуру FS 1/07/2019, написання клопотання про долучення перекладів до матеріалів справи - 1000 грн.
накладні витрати, це наперед узгоджена сума між сторонами, ці витрати включають секретарські послуги, відвідування брокерської установи, оплату послуг телефонії, інші витрати документування, яких є недоцільним або неможливим з точки зору адміністрування - 3000 грн.
Загальна сума наданих послуг становить 34000 грн та зазначено, що сума котра підлягає сплаті відповідно до Договору та цього Акта 14000 грн «фіксований гонорар за супровід справи в суді першої інстанції.»

Разом з цим на переконання суду даний розрахунок не є цілком підтверджений та такий, що в повній мірі вказує на наявність наданої правничої допомоги з огляду на таке.

Так для колегії суддів є не зрозумілим надання такої правничої допомоги, як заповнення договору про надання правової допомоги з АО «Гловак і Партнери» від 20.08.2019, оскільки правнича допомога може надаватися виключно після підписання відповідного договору. А тому включення такої послуги до правничої є безпідставною.

Щодо забезпечення перекладу з польської на українську мову рахунку - фактури FS 1/07/2019 від 05.07.2019 та квитанції банку від 08.07.2019 про оплату рахунок - фактуру FS 1/07/2019, написання клопотання про долучення перекладів до матеріалів справи, то в матеріалах справи відсутні будь -які докази, що такий переклад забезпечило саме АО «Гловак і Партнери».

Також сумнівним є включення до наданих послуг організацію сплати судового збору, оскільки зі змісту квитанцій, котрі наявні в справі, слідує, що сплату судового збору безпосередньо здійснював сам позивач, а доказів того, що така сплата проводилась за участі чи допомозі АО «Гловак і Партнери» відсутні.

Колегія суддів також вважає безпідставним та не доведеним включення до наданих послуг, як накладні витрати, це наперед узгоджена сума між сторонами, ці витрати включають секретарські послуги, відвідування брокерської установи, оплату послуг телефонії, інші витрати документування, яких є недоцільним або неможливим з точки зору адміністрування.

Щодо підготовки позовної заяви у справі 500/1966/19, правого аналізу документів, підготовки позивача до підготовчих засідань та засідань та інших послуг зазначених в Акті приймання-передачі наданих послуг за Договором «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» № б/н від 03.02.2020 то апеляційний суд вважає їх істотно завищеними враховуючи незначну складність справи.

Крім цього колегія суддів зазначає, що в згаданому Акті приймання-передачі наданих послуг від 20.08.2019 не зазначено затрачений час на кожний вид послуги, а лише в Додатковій угоді № 1 до договору про надання правничої допомоги укладеного 20.07.2019 № б/н від 24.02.2020 зазначено, що «На вимогу суду повідомляємо, що витрати часу працвників АО «Гловак і Партнери» на виконання Договору склали 40 годин, з яких: (і) Партнер - 10 годин, (і) Старший юрист - 30 годин», що в повній мірі не дозволяє дослідити та надати оцінку наданої правничої допомоги.

Відтак є обгрунтовані сумніви щодо вартості наданої правничої допомоги в розмірі 14000 грн як це зазначено в Акті приймання-передачі наданих послуг за Договором «Про надання правничої допомоги» від 20.08.2019 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Гловак і Партнери» № б/н від 03.02.2020, оскільки наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній адміністративній справі позивачем в повній мірі не обґрунтовано з огляду на незначну складність справи, а тому апеляційний суд вважає, що понесені позивачем витрати є неспівмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім цього, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи зазначені обставини справи та перелік, наданих адвокатами для позивача послуг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, що відповідає складності справи та обсягу наданих позивачу послуг.

Відтак апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 5000 грн понесених судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для  справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково і додаткове рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити частково заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 25 лютого 2020 року у справі № 500/1966/19 скасувати та прийняти нове.

Задовольнити частково заяву ОСОБА_1 про відшкодування з Галицької митниці Держмитслужби витрат на правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (вул. Косюшка, 1, м. Львів, 76000, код ЄДРПОУ 43348711) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених судових витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 15 травня 2020 року