Ухвала
 
20 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 644/9720/16-ц
 
провадження № 61-3950ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Індустріальному районі м. Харкова, про визнання батьківства,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.
 
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до Актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині запису про батька, вказавши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
29 лютого 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що надійшла 03 березня 2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, й залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 21 квітня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.    
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян