18.03.20
22-ц/812/616/20
Справа №477/3011/19
Провадження № 22-ц/812/616/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 березня 2020 року                                                                               м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,
за участі представника відповідача - Чеботарьова І. ОСОБА_1 .,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу
ОСОБА_2 
на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Козаченком Р.В., повний текст складено 04 лютого 2020 року, у цивільній справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,-
В С Т А Н О В И В
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . За час шлюбних відносин у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких є її чоловік ОСОБА_3 .
Вказує, що на теперішній час відносини з відповідачем погіршились, сімейні стосунки між ними фактично припинені, спільне господарство не ведуть та мешкають окремо.
Зазначає, що виховання та догляд за дітьми здійснює вона одноосібно, що вимагає значних матеріальних затрат. Відповідач не надає стабільної та постійної матеріальної допомоги, хоча має постійний дохід, офіційно працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу.
Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання до досягнення дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, в розмірі ј частини всіх його доходів.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено за невірного застосування норм матеріального права та не повного з`ясування фактичних обставин справи.
Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
Представник відповідача у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує, просить про її задоволення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В силу ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду вказаним положенням закону не відповідає.
Суд першої інстанції вирішуючи даний спір хоча і дійшов висновку щодо обов`язку відповідача утримувати свою дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення трьох років, в той же час вважав неможливим у межах позовних вимог позов та визначити розмір аліментів на утримання позивача в ј частині від всіх доходів відповідача, оскільки сторонами доказів і даних про місце роботи та розмір прибутку відповідач не надано, а тому немає можливості вирахувати частку від доходу, яку відповідач буде в змозі сплачувати. Визначення ж розміру щомісячного утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку в твердій грошовій сумі, на думку суду, буде вважатися виходом за межі позовних вимог. З врахуванням наведеного відмовив у задоволені позову.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погодитися не може.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 12 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.7).
За час шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала, що на даний час сімейні стосунки між нею та відповідачем припинено, вона не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трьох років.
З довідки виданої Виконавчим комітетом Мішково-Погорілівської сільської ради від 04 грудня 2019 року за №2755 вбачається, що ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та до складу її сім`ї входять діти: ОСОБА_4 , 2016 року народження та ОСОБА_5 ,2019 року народження, які перебувають на її утриманні (а.с.10).
Крім того, відповідно до договору про сплату аліментів, укладено 06 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., вони досягли згоди, що діти будуть проживати разом з матір`ю за вказаною вище адресою, а батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання кожної дитини у сумі 1000 грн. щомісячно, а разом 2000 грн. на місяць (а.с.46).
Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання позивача, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає.
Положеннями ч.1ст.75СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Частинами другою, четвертою ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.
Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини, дитина мешкає разом із матір`ю та домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання позивача між сторонами у справі, яка розглядалася, досягнуто не було; разом з тим, судом було встановлено, що позивач не працює та здійснює догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
При зверненні з позовом ОСОБА_2 вказувала, що відповідач ОСОБА_3 працевлаштований в іноземній компанії, вказані доводи підтверджено і представником відповідача у відзиві на позовну заяву та в суді апеляційної інстанції.
Приведені в запереченнях на позов представником відповідача доводи про нестабільність рівня доходу відповідача, оскільки впродовж останніх декількох місяців він є непрацевлаштованим, бо закінчився строк дії контракту, відсутність доходу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження вищенаведених обставин він не надав. 
Факт працевлаштування відповідача на час розгляду справи підтвердив представник відповідача і в суді апеляційної інстанції, який зазначив, що ОСОБА_3 є моряком та з кінця листопада місяця 2019 року перебуває в рейсі. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 є повнолітньою, працездатною особою, має місце роботи та отримує стабільний дохід, не є інвалідом і на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має, колегія суддів приходить до висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення спільною дитиною - сином ОСОБА_7 трьох років. 
Позивач просила про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі ј частки щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трьох років.
Відмовляючи у стягнення аліментів у спосіб визначений позивачем, суд першої інстанції вважав, що не має можливості в межах позовних вимог задовольнити та визначити розмір аліментів на утримання позивача в ј частині від всіх доходів відповідача, оскільки сторонами доказів і даних про місце роботи та розмір прибутку відповідач не надано, а тому немає можливості вирахувати частку від доходу, яку відповідач буде в змозі сплачувати. Визначення ж розміру щомісячного утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку в твердій грошовій сумі, на думку суду, буде вважатися виходом за межі позовних вимог. 
Проте такий висновок є безпідставним, оскільки суд першої інстанції помилково не застосував ст. 80 СК України, якою передбачено право одержувача на визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку( доходу) другого подружжя.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача зазначав, що немає можливості надати докази працевлаштування відповідача та розмір отриманого ним доходу, більш того не вважає за потрібне їх надавати, оскільки доказування матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини покладено саме на позивача.
Колегія суддів з таким не погоджується, оскільки по-перше, саме відповідач, який заперечує проти задоволення позову повинен доводити спроможність чи неспроможність виконання свого обов`язку щодо утримання дружини, по-друге, зважаючи на характер роботи відповідача та порядок оформлення трудових відносин, позивач позбавлена можливості надати такі докази, навіть за наявності клопотання по витребуванню доказів, бо відповідач приховує інформацію про роботодавця (на час звернення до суду з позовом відповідач вже працював за контрактом).
Надані відповідачем копії квитанцій на купівлю іграшок дітям, суд до уваги не бере, оскільки предметом спору у даній цивільній справі є стягнення аліментів на утримання дружина, а не на дітей.
Аргументи представника відповідача проте, що позивач не проживає з дітьми не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджується жодним доказом.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, беручи до уваги, що сторони проживають окремо, а позивач ОСОБА_2 на теперішній час не працює, тому що здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трьох років, колегія суддів приходить до висновку, що остання потребує матеріальної допомоги.
Разом з тим, з урахуванням положень ст. 84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка, з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дітей, які сплачуються ним на підставі укладеного між ними договору, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на дружину підлягає до часткового задоволення і з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Зважаючи на вимоги п. п.1 та п.6 ч.2 ст. 4 цього Закону розмір судового збору за подання позову майнового характеру становить 768 грн.40 коп., а за подачу апеляційної скарги 1152 грн.60 коп.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема згідно до ч.13 приведеної статті, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, позов та апеляційна скарга задоволені, то з відповідача на користь держави належить стягнути 1921 ( 768.4+1152.6) грн. судового збору за розгляд справи судом.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження село Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (паспорт  НОМЕР_3 , номер картки платника податків  НОМЕР_4 , місце народження село Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрована та проживає за адресою:  АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи від дня подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт  НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження село Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 ) на користь держави 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                                      Ж.М. Яворська

Судді                                                                                               Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк 

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.