ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №802/773/13-а
адміністративне провадження №К/9901/45357/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Турбівський каоліновий завод" на  постанову Вінницького окружного адміністративного суду від  13 вересня 2016 року (суддя Дончик В.В.)  та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від   07 грудня 2016 року (колегія суддів: Боровицький О.А., Матохнюк Д.В.,  Сапальова Т.В.)   у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Турбівський каоліновий завод" до управління Пенсійного фонду України в м. Козятин та Козятинському районі, управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі міста Донецька, треті особи: управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області, ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2013 року Приватне акціонерне товариство "Турбівський каоліновий завод" звернулось до  суду  з адміністративним  позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Козятин та Козятинському районі, Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в м. Козятин та Козятинському районі щодо призначення пенсій на пільгових умовах по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_1 за період роботи на Турбівському каоліновому заводі протиправними; визнання нечинними та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Козятин та Козятинському районі щодо призначення пенсій на пільгових умовах по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_1 за період роботи на Турбівському каоліновому заводі та розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" ст.. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з січня 2013 року стосовно ОСОБА_1 , складений Управління Пенсійного фонду України в м. Козятин та Козятинському районі; визнання дій Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька щодо призначення пенсій на пільгових умовах по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_2 за період роботи на Турбівському каоліновому заводі протиправними; визнання нечинними та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька щодо призначення пенсій на пільгових умовах по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_2 за період роботи на Турбівському каоліновому заводі та розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з січня 2013 року стосовно ОСОБА_2 , складений Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, залишеною без зміною Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року,   у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.   
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що у позивача відсутній  обов`язок зі сплати фактичних витрат на виплату і доставку пенсій вказаним особам,  оскільки  він  не є правонаступником  Турбівському каоліновому заводу, де отримали пільговий стаж пенсіонери. Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2  безпідставно  призначено пенсії, оскільки їх  стаж за посадами по Списку № 2 не підтверджується належними доказами. 
Відзив  на касаційну скаргу  не надходив.
Ухвалою   Вищого адміністративного суду України від 27 лютого  2017 року відкрито касаційне провадження за  вказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що  касаційна скарга не  підлягає   задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що  Приватним акціонерним товариством "Турбівський каоліновий завод"   від управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області були отримані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вважаючи протиправним та безпідставним призначення  пенсії вказаним пенсіонерам, та відповідно, протиправними  розрахунки  по відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсію призначено у відповідності до чинного законодавства, правонаступництво Турбівського каолінового  заводу  підтверджено, а відтак розрахунки сформовані згідно  Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003.
Колегія суддів дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (з наступними змінами та доповненнями), який передбачав, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Частиною 4 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше визначається статтею 100 даного Закону.
Згідно з пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 № 1931 -XII Закон України «Про пенсійне забезпечення» введено в дію з 1 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону.
Відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
До набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення осіб здійснювалось відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972.
Пунктом 16 наведеного вище Положення, зокрема, було визначено, за наявності якого стажу роботи та віку особи мають право на пенсію на пільгових умовах. При цьому вимоги щодо атестації робочих місць за умовами праці згідно раніше діючого законодавства були відсутні.
Пунктом 3  Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383   встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Отже, доводи касаційної скарги щодо відсутності атестації робочого місця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними,  пільговий стаж набуто до 21 серпня 1992 року.
Судами також встановлено, що пільговий стаж позивачів підтверджується належними  доказами. Незначні неточності, стосовно картки робочого місця, табелів, тощо не можуть бути підставою для відмови у зарахування пільгового стажу за Списками, чинними на момент роботи.
Отже, відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особа, яка до 1 січня 1992 року (тобто до набрання чинності Закону України «Про пенсійне забезпечення») набула необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із Списками № 1, № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 і після цієї дати не працювала на роботах із важкими і шкідливими умовами праці, пенсія призначається відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно із статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Особі, яка до і після 1 січня 1992 року працювала на роботах, передбачених Списками № 1 та № 2, пенсія призначається відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням результатів атестації робочих місць.
Відтак, право органу Пенсійного фонду України складати та направляти розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникає за умови призначення та виплати пенсій їх працівникам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і кореспондує з обов`язком суб`єктів підприємницької діяльності відшкодовувати Пенсійному фонду України фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених їх працівникам відповідно до п. «б» -«з» ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі  №802/1426/16-а.
Порядок відшкодування підприємствами витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1).
Так, підпунктом 6.1 пункту 6 цієї Інструкції № 21-1 передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій працівникам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з пп. 6.8 п. 6 Інструкції № 21-1 підприємства та організації зобов`язані щомісяця до 25-го числа вносити до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники (пункт 6.3 Інструкції).
Тобто, обов`язок здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначеної на пільгових умовах особі, яка має стаж, що дає право на призначення цієї пенсій, належить або підприємству, на якому працювала така особа, або його правонаступнику.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що  Приватне акціонерне товариство "Турбівський каоліновий завод" є юридичною особою,  згідно статуту, в редакції 2010 року, заснований 1994 році шляхом перетворення державного підприємства "Турбівський каоліновий завод" та відповідної зміни назви у 2010 році з ВАТ "Турбівський каоліновий завод". Вказане підтверджується також статутом  ПрАТ "Турбівський каоліновий завод".
Мотиви та доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, а тому судові рішення слід залишити без змін.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Турбівський каоліновий завод"  залишити без задоволення.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від  13 вересня 2016 року   та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від   07 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                   Л.Л. Мороз

                                                                                                                      А.І. Рибачук