УХВАЛА

17 червня 2020 року  
Київ
справа №380/152/20
адміністративне провадження №К/9901/13727/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року 
у справі №380/152/20
позовом ОСОБА_1 
до Військово-медичного клінічного центру (Клінічний госпіталь на 200 госпітальних ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військово-медичного клінічного центру (Клінічний госпіталь на 200 госпітальних ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 01 серпня 2019 року компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2015-2019 роки загальним терміном 70 днів;
- стягнути із Військово-медичного клінічного центру (Клінічний госпіталь на 200 госпітальних ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пункту 12 частини 1  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2015-2019 роки із розрахунку 614,42 грн. в день, за період із 02 серпня 2019 року по 12 грудня 2019 року  терміном 133 дні у сумі 81717,79 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, залишеним без постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру (Клінічний госпіталь на 200 госпітальних ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пункту 12 частини 1  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2015-2019 роки загальним терміном 70 днів та зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  за 2015-2019 роки за період із серпня 2019 року по грудень 2019 року. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач 28 травня 2020 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України  обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
В касаційній скарзі відповідач зазначає, що в подібних правовідносинах суди по-різному застосовують як процесуальні строки на звернення до суду з такими позовами, так і по-різному застосовують Кодекс законів про працю України, а також мають різні підходи до розрахунку середнього заробітку його частки, істотності цієї частки пропорційності та співмірності, по різному застосовують наявну судову практику.
Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що справа має містить виключну правову проблему, а тому її розгляд судом касаційної інстанції необхідний для забезпечення розвитку права та результат розгляду справи має виняткове значення не тільки для відповідача як для учасника справи, а й для правовідносини у даній сфері у Державній прикордонній службі України в цілому.
Отже, наведені скаржником в касаційній скарзі доводи свідчать про те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та ця справа становить значний суспільний інтерес з огляду на суттєвість такої практики і формування її однаковості.
Крім цього, підставою касаційного оскарження у даній справі скаржник зазначає застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №802/1854/17-а, від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17.
Таким чином, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, що потребує перевірки судом касаційної інстанції.
Отже, доводи, якими відповідач обгрунтовує касаційну скаргу, вказують на наявність обставин, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням строку, передбаченого статтею 329 цього Кодексу, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями  3,  328, 334 КАС України  в редакції  Закону № 2147-VІІІ, Суд
УХВАЛИВ:
1.Відкрити касаційне провадження за скаргою Військово-медичного клінічного центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року  у справі №380/152/20.
2.    Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження в перебіг якого не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
5. Витребувати з Львівського  окружного адміністративного суду справу №380/152/20.
6.    Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду