ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 401/467/20 (2-а/401/35/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач)
суддів:  Шальєвої В.А., Білак С.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Інспектора батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Рой Миколи Сергійовича на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2020 ( суддя першої інстанції Гармаш Т.І.) в адміністративній справі №401/467/20 (2-а/401/35/20) за позовом   ОСОБА_1 до  Інспектора батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Рой Миколи Сергійовича  про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  Інспектора батальйону патрульної поліції у м. Кременчуці УПП у Полтавській області Рой Миколи Сергійовича  про скасування постанови відповідача серії ЕАК № 2168548 від 27 лютого 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.02.2020 року, керуючи автомобілем ВАЗ 2109 державний номер НОМЕР_1 , він був зупинений інспектором та отримав постанову, якою його було визнано винним у порушенні пункту 9.8 Правил дорожнього руху, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Вважає, що вказана постанова є необґрунтованою та винесена із порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з огляду на те, що дані дії треба було кваліфікувати не за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а за ст. 125 КУпАП та винести йому попередження. Просить скасувати вказану постанову та закрити адміністративну справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2020 року позовні вимоги задовольнити частково. Постанову серії ЕАК № 2168548 від 27 лютого 2020 року року  Інспектора батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці УПП у Полтавській області Рой Микола Сергійович  про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП змінено. Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП - у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Справа судом апеляційної інстанції  розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України  у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
          Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду апеляційної скарги встановлено, що 27.02.2020 року, керуючи автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не ввімкнув ближнє світло за межами населеного пункту, чим порушив п. 9.8 ПДР (з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар). Відносно нього складено постанову, якою його було визнано винним у порушенні пункту 9.8 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.6)
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕАК № 2168548 від 27 лютого 2020 року, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.
Разом з тим, суд прийшов до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю скоєного адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до стаття 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що встановивши факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд процесуально позбавлений можливості звільняти від такої відповідальності особу, оскільки до повноважень суду по даній категорії справ не відноситься звільняти від відповідальності правопорушників і обмежуватись щодо них усним зауваженням.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Що стосується доводів апелянта відносно того, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю скоєного адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням, колегія суддів враховує наступне.
Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Частиною 2статті 33 КУпАП зі змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" № 596-VIII від 14.07.2015 встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Проте, цими нормами не передбачено визначення малозначності адміністративного правопорушення як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядок застосування такого звільнення. Більше того, колегія суддів зазначає, що законодавство не містить переліку чи ознак малозначності правопорушення.
У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Тобто, виходячи з приписів наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції
Разом з тим, положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено, однак не вправі звільнити порушника від адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення.
Що стосується самого факту порушення позивачем вимог п.9.8 Правила дорожнього руху України, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 9.8 ПДР визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на  всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення, в тому числі, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно спірної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за керування автомобілем з не увімкненим ближнім світлом фар.
На підтвердження порушення позивачем пункту 9.8 ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського,  із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.
Проте, надана відповідачем відеофіксація не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки вона не містить фіксування факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Таким чином, оскільки вина позивача не доведена належними та допустимими доказами, щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.
Отже, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, вина позивача у вчинені правопорушення відповідачем суду не доведена.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Проте, відповідач зазначеного обов`язку не виконав.
За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови.
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним доводами позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення, позаяк такі не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме ч.2  ст.122 КУпАП  передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами .
Згідно п.1.10  ПДР, денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.
Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.
Пунктом 19  ПДР  передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.
Правило п. 9.8 фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.
Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог  ПДР  передбачена відповідальність за ч.2  ст.122 КУпАП, а не за  ст.125 цього Кодексу, як вважає позивач.
Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАК №2168548 від 27.02.2020 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
У силу п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Інспектора батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Рой Миколи Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.03.2020  в адміністративній справі №401/467/20 (2-а/401/35/20) скасувати.
Постанову серії ЕАК №2168548 від 27.02.2020 року Інспектора батальйону патрульної поліції у м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Рой Миколи Сергійовича, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 425 грн. - скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.
Повний текст постанови складено 21.05.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак