ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 747/410/19
Головуючий у першій інстанції – Косенко Ю. Л.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/415/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді  - Губар В.С.,
суддів:  Вінгаль В.М., Висоцької Н.В., 

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення – смт. Талалаївка Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення – 13 грудня 2019 року

                                           УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та, уточнивши позовні вимоги просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором  № б/н від 05.12.2005 року у розмірі 95217,38 грн. (а.с.98-102).
Позовна заява  мотивована тим, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1   заборгованості  за кредитом не погашала, внаслідок чого станом на 31.05.2019 року  утворилась  заборгованість у сумі 95217,38 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом – 5392,35 грн.,  по процентам за користування кредитом – 83646,32 грн., заборгованості за пенею та комісією – 1168,36 грн., штрафу (фіксована частина) – 500 грн., штрафу (процентна складова) – 4510,35 грн.
Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2005 року, яка  утворилась на 31.05.2019 року в сумі 5392,35 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги.
Апелянт стверджує, що відповідач підписала заяву про отримання кредиту, користувалась  кредитними коштами, погашала кредитну  заборгованість і тим самим висловила свою згоду з  договором та його умовами, розміром відсоткової ставки та іншими платежами за користування кредитом, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.  
У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавала.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, які  добровільно банку не повернула, тому  наявна заборгованість  підлягає стягненню на користь позивача в сумі 5392,95 грн.
За висновком суду,  банком у односторонньому порядку збільшувалась сума кредитного ліміту, з якого банком у односторонньому порядку списувались кошти на погашення відсотків та штрафних санкцій,  у зв`язку з чим збільшувалась сума кредитної заборгованості, на яку повторно нараховувались відсотки та штрафні санкції. Про існування заборгованості відповідач не повідомлялась. Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з положень ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.
Проте, повність з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, враховуючи наступне.
Судом встановлено і не заперечується сторонами,  що 05 грудня 2005 року  ОСОБА_1 відповідно до заяви  отримала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку,  якою періодично користувалась та сплачувала кошти за користування кредитом.   (а.с. 123).
З матеріалів справи убачається, що отримання банківської карти  та користування кредитом ОСОБА_1 не заперечує і до банку із заявою про закриття карткового рахунку не зверталась. 
В судовому засіданні 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнала позов частково і просила стягнути з неї лише тіло кредиту у сумі  5392,35 грн.  (а.с. 150-152).
ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, що підтверджується  банківською випискою  по рахунку ОСОБА_1 , однак свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконувала (а.с.  39-45).
Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком, станом на 31 травня 2019 року заборгованість  відповідача за кредитним договором б/н від 05.12.2005 року становить 95217,38 грн. і складається із заборгованості:   за кредитом – 5392,35 грн.,  по процентам за користування кредитом – 83646,32 грн., заборгованості за пенею та комісією – 1168,36 грн., штрафу (фіксована частина) – 500 грн., штрафу (процентна складова) – 4510,35 грн. (а.с. 103-110).
В обґрунтування своїх вимог банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна СОNTRAKT”, Універсальна «GOLD” та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 111-122, 31 зворот-32).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору № б/н від 05 грудня 2005 року ОСОБА_1   була видана картка № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/12,  № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/12 та № НОМЕР_3 зі строком дії до 08/16 (а.с. 31). Зазначені обставини відповідач не заперечувала.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, встановивши, що відповідач підписав заяву, в якій було визначено кредитний ліміт, та за якою останній отримав кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.12.2005 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору.
Оцінюючи доводи позивача про те, що підписанням заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання Банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів апеляційного суду не встановила.
Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено, що у підписаній позичальником ОСОБА_1 довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 10.01.2011 року базова процентна ставка зазначена у розмірі 3 % (36% річних) (а.с. 180).
З врахуванням наведеного за відсутності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, розмір процентів, сума яких  нарахована позивачу за період з 05.12.2005 року по 31.05.2018 року згідно з  розрахунком становить 83646,32 грн.
Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З врахуванням наведеного підлягає до стягнення разом з сумою заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з врахуванням строку дії картки, а саме 08.2016, тобто по 31 серпня 2016 року та становить 2539,23 грн.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків не відповідає обставинам справи, у зв`язку з чим  рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову. З ОСОБА_1   підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2539,23 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. В  частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за  кредитом  у розмірі  5392,35 грн.  та в  частині  відмови банку у стягненні з ОСОБА_1 пені  та штрафів  - рішення суду підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7931,58 грн. (7931,58 грн. від 95217,38 грн становить 8,33 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 108,79 грн. до 160,02 грн. (1 921 грн х 8,33% :100%).
Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 2539,23 грн. (2539,23 грн. від 83646,32 грн. становить 3,04 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 176), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 87,60 грн. (2 881,50 грн. х 3,04% : 100%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  задовольнити частково.
Рішення Талалївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом – скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) 2539 грн. 23 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом  станом на 31.08.2016 року за кредитним договором № б/н від 05.12.2005  року.
Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року – змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) судових витрат, збільшивши суму судового збору з 108,79 грн. до 160,02 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) 87,60 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.
В іншій частині рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: