ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5596/19	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/227/20 	Доповідач - Ткач З.Є.	
Категорія - 310040000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого Ткач З.Є. 
суддів;  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
за участю секретаря Костів Х.Ю.,
з участю  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника  служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Мікули М.М.,  

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5596/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черніцький Іван Романович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року, ухваленого суддею Герчаківська О.Я., повний текст рішення складено 06 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позича - Служба у справах дітей Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення із відповідача аліментів на її користь на утримання доньки у розмірі 5000 грн. щомісячно.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказала, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем.
У шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2010 році шлюбні стосунки припинено, шлюб розірвано, проживають окремо.
Відповідач - батько дитини, починаючи з серпня 2010 року, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. 
З 24 червня 2010 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Відповідач не приймав і не приймає участі в утриманні дитини і заборгованість за аліментами складає 11 377,17 грн. 
Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_1 . Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Дівчинка додатково займається в гуртках, спортивних секціях, відвідує додаткові заняття з іноземної мови, ходить на танці. 
Крім того, дитина навчається в школі і у позивачки виникають труднощі щодо купівлі шкільного приладдя, підручників, інших витрат. 
Також відповідач заперечує проти виїзду дитини з матір`ю за кордон до родичів в Іспанію, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування.
Просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року вирішено:
“Позов задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.”
Не погодившись із даним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, та того, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.
Наголосив на тому, що факт заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав та оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку свідчить про наявність у ОСОБА_1 бажання піклуватись про свою малолітню доньку. 
Звертає увагу суду на те, що відповідач бажає змінити своє ставлення до виховання доньки і має намір налагодити з нею відносини.
Вказав, що судом першої інстанції була надана неправильна оцінка факту надсилання відповідачем посилки з одягом для доньки. Так позивачка відмовилась її отримувати, вкотре демонструючи своє зневажливе ставлення до відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення. Звертає увагу суду на те, що відповідач не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавитись її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема — не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною.
Вказує, що з часу подання позовної заяви ОСОБА_1 не проявляє заінтересованості в спілкуванні з донькою.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на викладені у ній доводи, просили рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав скасувати і постановити нове, яким у цій частині позову відмовити. 
Позивачка ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала, просила рішення суду залишити без зміни. 
Представник служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Мікула М.М., пояснила, що підтримує наданий суду першої інстанції висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки останній висловив своє бажання відновити стосунки з дитиною. Щодо встановлених фактичних обставин представник не заперечувала. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення суду в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому суд апеляційної відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.
Судом установлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 квітня 2008 року Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.
У 2010 році шлюб розірвано і сторони проживають окремо.
Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою-характеристикою, виданою виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради від 02 липня 2019 року № 473, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .
З 26 червня 2010 року за рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на 01 лютого 2019 року, складеного головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-6366, виданого 14 лютого 2010 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., починаючи з 24 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 становить 11377,17 грн.
Станом на 10 травня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_4 відсутня, про що свідчить інформація № 17808, надана 10 травня 2019 року в.о. начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області.
Згідно висновку Тернопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , є недоцільним.
В основу даного висновку покладено заявлене бажання батька відновити стосунки з донькою.
Задовольняючи позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини протягом тривалого часу.
Суд дійшов висновку про те, що відповідач свідомо нехтував своїм батьківським обов`язком брати участь в утриманні та вихованні доньки ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Із змісту статті 166 СК України випливає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Статтею 171 СК України передбачено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).
Колегія суддів враховує пояснення малолітньої ОСОБА_4 в суді першої інстанції. Зокрема в присутності практичного психолога Тернопільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_6 — ОСОБА_7 неповнолітня пояснила, що її батько, який живе у с. Мишковичі, ніколи до неї не телефонував і не приходив. Останній раз приходив до неї, коли їй було чотири роки. В школу батько не приходив, ніколи нічого від нього вона не отримувала. Також пояснила, що ніхто не забороняє батькові бачитися з нею і ніхто не налаштовує її проти батька. Коли вона зустрічає батька в селі, він її обходить стороною. Вона не бажає контактувати з ним, надавати йому свій номер телефону. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що батько і дитина постійно проживають в одному населеному пункті - с. Мишковичі, і об`єктивних перешкод, через які відповідач не міг бачитись та безпосередньо спілкуватися з дитиною не було.
Натомість, як було встановлено в суді, навіть при випадковій зустрічі з дитиною, батько не бажав з нею спілкуватися, що негативно вплинуло на дитину.
З пояснень відповідача вбачається, що він про дитину дізнається від сторонніх осіб, однак ця обставина не впливає на стосунки батька з дитиною, зокрема на виховання і турботу дитини.
Крім цього, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції, не здобуто доказів того, що відповідач протягом 8 років, з моменту останньої зустрічі з дитиною, вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною.
Так, як вбачається з характеристики № 33, складеної 27 лютого 2019 року адміністрацією Мишковицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільного навчального закладу, ОСОБА_4 навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна та уважна учениця. Мати, ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню дочки, систематично контролює навчання та відповідально ставиться до її виховання в родині, надає допомогу класному керівнику, регулярно відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_8 , нехтує вихованням дочки, не приділяє їй належної уваги, за 5 років навчання жодного разу не відвідав батьківські збори, родинні свята та виступи дочки.
При цьому, як пояснила позивачка в судовому засіданні, жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною вона не чинила.
Ці обставини відповідач не заперечував.
У цілому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачкою чи іншими особами чинились перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою. Так позовів про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку виховання дитини ОСОБА_1 до суду не подавав.
Самі по собі неприязні стосунки відповідача з позивачкою не перешкоджали ОСОБА_1 належним чином здійснювати свої батьківські права. 
Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Черніцький І.Р. посилався на те, що відповідач свою доньку любить і поважає, від дитини не відмовляється, проте не спілкувався з нею та не брав належної участі у її вихованні через наявність напружених стосунків, конфліктів між ним та позивачкою, що негативно вплинуло на його спілкування з донькою. Тому, щоб не травмувати дитину сварками з матір`ю ОСОБА_3 та її родичами, дбаючи про нормальний психологічний стан дитини, він довший час не навідувався до будинковолодіння, де проживає донька.
Колегія суддів бере до уваги той факт, що доводи відповідача про бажання приймати участь в утриманні та вихованні доньки було висловлено, як заперечення на позовну заяву, і не можуть однозначно вказувати на справжність такого наміру.
Сама заява відповідача про намір відновити стосунки з донькою, в даному випадку, є недостатньою, щоб дійти висновку, що ОСОБА_1 дійсно хоче змінити своє відношення до дитини, оскільки не встановлено його конкретних, реальних дій, які б підтверджували справжність такого наміру.
З цих причин колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції щодо відхилення висновку Тернопільської районної державної адміністрації від 30 липня 2019 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , в основу якого покладено висловлену по телефону заяву відповідача не позбавляти його батьківських прав, що в судовому засіданні підтвердила представник служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Мікула М.М.
Погашення заборгованості не може вважатися як вияв участі у вихованні дитини, оскільки утримання батьками дітей є прямим обов`язком батьків в силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України і виконання рішення суду про стягнення аліментів носить примусовий, а не добровільний характер.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, правильно встановив, що дії відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей, відповідачем протягом тривалого часу розгляду справи не вчинено дій, які б свідчили, що ухилення від виконання батьківського обов`язку по вихованню дітей носить тимчасовий характер та відповідач реально не вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дитиною, піклування про неї та виконання батьківських обов`язків, і урахувавши в першу чергу інтереси дитини, дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав.
Колегія суддів наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому ст. 169 СК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо незаконності рішення суду, що було б підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга — без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черніцький Іван Романович, залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повна постанова складена 02 березня 2020 року.

Головуючий:                                                Ткач З.Є.

Судді:                                                         Міщій О.Я.

                                                               Шевчук Г.М.