ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 р.	Справа № 440/111/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Бенедик А.П. ,  Гуцала М.І. ,
за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, повний текст складено 29.01.2020) по справі                 № 440/111/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  
про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
08.01.2020, ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі – відповідач), третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:
визнати протиправним та скасувати пункт 32 протоколу  засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.06.2019 № 78 про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи з 01.04.2019, внаслідок поранення, так, пов`язаного із захистом Батьківщини;
зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, як особі з інвалідністю ІІ групи з 01.04.2019, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до неправильного вирішення правового спору.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу з 26.03.2015 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0187389 від 09.04.2015.
Позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700 грн, як інваліду                    ІІІ групи.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ                № 0188493 від 28.03.2016 за наслідками повторного огляду позивачу з 21.03.2016 підтверджено                ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ                      № 0021884 від 17.04.2019 позивачу за наслідками повторного огляду, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, встановлено ІІ групу інвалідності з 01.04.2019, причина інвалідності - поранення, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Позивач звернувся із заявою до Полтавського ОВК про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого п. 32 протоколу № 78 від 14.06.2019,  відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Суд першої інстанції, під час відмови у задоволенні позову, дійшов до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів, що приймаючи оскаржуване рішення, він діяв відповідно до норм чинного законодавства та за наявності визначених законодавством підстав, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пунктом «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 (далі – Порядок               № 975).
З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 01.04.2019.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, - станом на 01.04.2019. 
Згідно з п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Колегія суддів зазначає, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016                    № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Обидві ці норми п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
За обставинами справи, позивач з 06.08.2014 призваний на службу до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607 "Про часткову мобілізацію", що підтверджено записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 , виданому 06.08.2014 Карлівсько-Машівським військовим комісаріатом Полтавської області (а.с. 13-15).
У період з 23.08.2014 по 19.09.2014 позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, що підтверджено копією довідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 02.07.2015 № 413361 (а.с. 18).
27.08.2014, під час виконання бойових дій у зоні проведення антитерористичної операції та обстрілу артилерійським вогнем, позивач отримав множинні вогнепально-оскольчаті поранення м`яких тканин тулуба та нижніх кінцівок, що підтверджується копією довідки військової частини НОМЕР_3 від 01.09.2014 № 0501/18/930 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (а.с. 19).
Згідно з Свідоцтвом про хворобу № 124, виданого 13.02.2015 госпітальною ЛКК військової частини НОМЕР_4 , отримані позивачем поранення визнані такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, на підставі ст. 76-А графи ІІ Розкладу хвороб, позивач визнаний непридатним для військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 20-21).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.03.2015 № 64 відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовця за призовом старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого механіка відділення розбирально-складських робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) (а.с. 22).
Відповідно до копії витягу із протоколу № 98 від 11.03.2016 засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців підтверджено, що отримані позивачем травми внаслідок поранення (наслідки множинних вогнепальних осколкових поранень обох сідниць, стегон, поперекової ділянки у вигляді післятравматичної невропатії лівого сідничного нерву з периферичним паралічом стопи, вираженим стійким синдромом куазаглії, затяжного перебігу, з різким порушенням функцій лівої нижньої кінцівки. Множинні осколки м`яких тканин лівих поперекової, сідничної ділянок і обох стегон) - ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та військових операцій, старшого сержанта запасу позивача, 1966 року народження, так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 23). 
Позивачу з 26.03.2015 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0187389 від 09.04.2015 (а.с. 24). 
Позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700 грн, як інваліду                         ІІІ групи, що сторонами по справі не заперечується.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ                    № 0188493 від 28.03.2016 за наслідками повторного огляду позивачу з 21.03.2016 підтверджено                 ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 26).
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ                      № 0021884 від 17.04.2019 позивачу за наслідками повторного огляду, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, встановлено ІІ групу інвалідності з 01.04.2019, причина інвалідності - поранення, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 27).
Колегія суддів зауважує, що правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому вказана норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, застосовується до позивача.
За матеріалами справи, з дня первинного встановлення інвалідності позивачу до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Аналогічна правова позиція висловлена  у постанові  Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 280/148/19.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення відповідача, оформленого пунктом 32 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатом грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 № 78 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
Щодо посилання апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до  ч. 1 ст. 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
Під час вибору та застосування норм права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18.
Так, у справі № 806/2187/18 суд касаційної інстанції безпосередньо досліджував спірні питання щодо виплати допомоги у випадку встановлення особі інвалідності більшої групи за наслідками повторного медичного огляду після первинного встановлення групи інвалідності.
Водночас, правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, на яку посилається позивач, стосується питання щодо строку реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду після первинного встановлення відсотку втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, спірні правовідносини не є тотожними у вказаних справах, тому колегія суддів не вбачає підстав для неврахування правової позиції, висловленої  у постанові  Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18, під час розв`язання спору у справі, що розглядається.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що  суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню.
Згідно з  п. 1 ч. 1 ст. 315  КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі                        № 440/111/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	А.П. Бенедик    М.І. Гуцал   	
Повний текст постанови складено  27.05.2020 року