Ухвала
 
5 березня 2020 року
м. Київ
справа № 636/2854/14-к
провадження № 51-1189 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань                                          за № 12014220440000605, 
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушив питання про перегляд                         у касаційному порядку вироку Чугуївського міського суду Харківської області                         від 21 листопада 2018 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2                     ст. 115, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, із конфіскацією майна.  
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 3 - 5 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначається судові рішення, що оскаржуються, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 
1)     істотне порушення вимог кримінального процесуального закону               (ст. 412 КПК);
2)     неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3)     невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що                           є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Всупереч викладеному в обґрунтування незаконності вироку засуджений, серед іншого, вказав на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно приписів ст. 433, 438 КПК не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, який є судом права, а не факту.
Крім того, зі змісту доданих до касаційної скарги судових рішень убачається, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 був предметом перегляду суду апеляційної інстанції та ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишений без зміни. Однак засуджений у касаційній скарзі не навів доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду та не ставить відповідного питання про її скасування.  
Відсутність у скарзі належних вимог до суду касаційної інстанції та їх обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без руху, надавши засудженому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_5                                      ОСОБА_3