УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 159/451/16-к
провадження № 51-1173км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                ОСОБА_5 ,
захисника                ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
(в режимі відеоконференції),
розглянувши в судовому засіданні заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015030110001456, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 289 КК,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 289 КК,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 289 КК,
встановив:
До початку касаційного розгляду провадження від судді ОСОБА_2 надійшла заява про самовідвід, в якій він вказує, що брав участь як учасник колегії у цьому кримінальному провадженні при розгляді касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9  та  висловлював  позицію щодо питань, які порушуються у касаційних скаргах. 
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку про наступне.
Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року частково задоволено заяву захисника засудженого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_6 , ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.  
Розгляд справи у Верховному Суді відбувався колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
На розгляд Верховного Суду 11 лютого 2020 року надійшли матеріали провадження за касаційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_11 – адвоката ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_10 – адвоката ОСОБА_8 та захисника засудженого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016  року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року задоволено самовідвід суддів ОСОБА_16 і ОСОБА_18 та направлено матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 керівнику апарату Верховного Суду для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю-доповідача – ОСОБА_1 , суддів, які входять до складу колегії – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За таких обставин, з метою дотримання принципів неупередженості та об`єктивності при розгляді даного провадження та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 76 КПК, заява судді ОСОБА_2 про самовідвід підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 75, 76, 80, 81 КПК, Суд 
постановив:
Заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити.
Здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів провадження за касаційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_11 – адвоката ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_10 – адвоката ОСОБА_8 та захисника засудженого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2016  року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                        ОСОБА_3