ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №823/319/18
адміністративне провадження №К/9901/64146/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року (суддя: Гайдаш В.А.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (судді: Файдюк В.В., Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області», Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
26 січня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» (далі - відповідач 1, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області»), Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач 2, ГУ НП в Черкаській області) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» щодо невиконання розпорядження ГУ НП в Черкаській області про направлення позивача на медико-соціальну експертну комісію для визначення групи інвалідності та відсотків втрати працездатності, встановлення позивачу групи інвалідності та визначення відсотків втрати працездатності та не направлення ГУ НП в Черкаській області довідок МСЕК із зазначенням про наявність у позивача групи інвалідності та ступеню втрати працездатності;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Черкаській області;
- зобов`язати ГУ НП в Черкаській області нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою працездатності поліцейського, виходячи з 90-кратного розміру прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року в розмірі 144 000,00 грн. (1600 х 90 розмірів прожиткового мінімуму).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 січня 2016 року до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» надійшло розпорядження ГУ НП в Черкаській області про направлення позивача на медико-соціальну експертну комісію для визначення групи інвалідності та відсотків втрати працездатності, встановлення позивачу групи інвалідності та визначення відсотків втрати працездатності, однак таке розпорядження зазначеною державною установою виконано не було, групу інвалідності та відсоток втрати працездатності позивачу своєчасно не встановлено і відповідної довідки МСЕК до управління поліції не направлено.
Крім того, позивач зазначає, що лише 08 червня 2017 року, тобто через 8 місяців та 9 днів йому було видано довідку МСЕК про встановлення ІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а 07 липня 2017 року ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» відмінено свідоцтво про хворобу, яке було йому видано ще раніше 27 вересня 2016 року, та визначено, що його захворювання пов`язано з проходженням служби в  поліції, у зв`язку з чим 06 листопада 2017 року, тобто вже більше ніж через рік після звільнення зі служби, йому видано нову довідку МСЕК.
З цих підстав позивач вважає, що визначений пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» шестимісячний строк установлення інвалідності з дня звільнення зі служби, що передбачений законодавцем як підстава, за наявності якої особа набуває право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, сплив саме внаслідок несвоєчасного виконання ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» розпорядження ГУ НП в Черкаській області про направлення позивача на проходження МСЕК та неправильного визначення в його документах органу, під час проходження служби, в якому він отримав захворювання.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що встановлення позивачу групи інвалідності, визначення відсотку втрати працездатності та направлення до ГУ НП в Черкаській області відповідної довідки належить до виключної компетенції МСЕК, а не до повноважень ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області».
При цьому, суди вказали, що позивач не звертався до лікарів ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» та не проходив медичного огляду для оформлення документів на МСЕК.
Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що датою встановлення інвалідності слід вважати дату, вказану в довідці МСЕК, та дійшли висновку про те, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки інвалідність йому встановлено зі спливом шестимісячного строку з дня звільнення зі служби в поліції.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
Позивач у касаційній скарзі вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Скаржник наводить доводи, аналогічні його позовній заяві, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, зокрема, зазначає, що ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області» протиправно відмовилась від виконання розпорядження ГУ НП в Черкаській області про направлення його на проходження МСЕК для визначення групи інвалідності, що призвело до затягування відповідної процедури та, разом з іншими обставинами, до спливу шестимісячного строку, установленого пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Скаржник вважає, що неправильне визначення в його свідоцтві про хворобу органів, під час проходження служби, в яких він здобув відповідне захворювання (органи внутрішніх справ замість органів поліції), потребувало вчинення ГУ НП в Черкаській області наступного алгоритму дій: скасування наказу про його звільнення від 30 вересня 2016 року № 167 о/с, внесення змін до штатного розпису шляхом включення відповідної посади (яку він займав до звільнення), поновлення позивача на такій посаді з 30 вересня 2016 року, нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період з 30 вересня 2016 року по 06 липня 2017 року та звільнення його з цієї ж посади 07 липня 2017 року.
Скаржник зазначає, що проходження ним служби в органах внутрішніх справ до прийняття його на службу в поліції та зазначення у виданому йому 27 вересня 2016 року свідоцтві про хворобу, зв`язку захворювання зі службою в органах внутрішніх справ, а не в поліції, і наступне скасування такого свідоцтва, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Скаржник наполягає на тому, що він набув право на отримання вказаної допомоги, оскільки звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) та своєчасно звернувся до ГУ НП в Черкаській області з відповідною заявою від 06 грудня 2017 року про призначення та виплату такої допомоги.
Позиція інших учасників справи.
Відзиви на касаційну скаргу не надходили.
Рух касаційної скарги
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Анцупова Т.О., (судді) Стародуб О.П., Кравчук В.М.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Берназюк Я.О. (судді), Желєзний І.В., Саприкіна І.В.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Берназюк Я.О. (судді), Желєзний І.В., Коваленко Н.В.
Судді Берназюк Я.О., Желєзний І.В., Коваленко Н.В. подали заяви самовідвід у даній справі, які ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року задоволено та передано справу на повторний автоматизований розподіл.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г. (судді), Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Позивач проходив службу в поліції на посаді інспектора Городищенського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
27 вересня 2016 року проведено обстеження позивача під час проходження ним військово-лікарської комісії, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу № 333.
У вказаному свідоцтві про хворобу позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час та вказано, що його захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
30 вересня 2016 року наказом ГУ НП у Черкаській області № 167 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).
03 жовтня 2016 року ГУ НП у Черкаській області на адресу т.в.о. ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» надіслано направлення № 12/9-нап-73 про направлення позивача при наявності показань на медико-соціальну експертну комісію (далі - МСЕК) для визначення йому групи інвалідності.
09 червня 2017 року за результатами проведення МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, (довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №542394) та визначено у відсотках ступінь втрати професійної працездатності - 70% (довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №542394).
05 липня 2017 року позивач звернувся до ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» щодо внесення змін до постанови про причинний зв`язок захворювань у свідоцтві про хворобу від 27 вересня 2016 року № 333 («захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ» змінити на «захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції») у зв`язку з набранням чинності наказом МВС України від 03 квітня 2017 року № 285.
Постановою ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» від 07 липня 2017 року постанову про причинний зв`язок захворювань згідно свідоцтва про хворобу від 27 вересня 2016 року № 333 відмінено та зазначено: «захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в поліції».
06 листопада 2017 року Черкаською обласною МСЕК № 1 позивачу видано довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 872792, якою 17 жовтня 2017 року встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, та довідку серії 12 ААА № 023164 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках - 70 %.
06 грудня 2017 року позивач звернувся до ГУ НП у Черкаській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності поліцейського, виходячи з 90-кратного розміру прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року в розмірі 
 144 000,00 грн. 
22 грудня 2017 року листом ГУ НП в Черкаській області № 29/К-246 позивача повідомлено про те, що він не має права на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності, оскільки з моменту його звільнення зі служби в поліції до дня встановлення йому інвалідності пройшло більше, ніж шести місяців.
Позивач вказує, що вищевказаний шестимісячний строк для встановлення інвалідності з моменту звільнення пропущений ним саме через бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області», оскільки вказаною установою не було своєчасно виконано направлення Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03 жовтня 2016 року №12/9-нап-73 щодо скерування позивача на медико-соціальну експертну комісію для визначення групи інвалідності.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада1992 № 2801-XII передбачено, що медична експертиза з тимчасової втрати працездатності громадян проводиться лікарем або комісією лікарів у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, а також лікарями, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. Порядок проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності громадян визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у зв`язку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сім`ї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у зв`язку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності.
Експертиза стійкого розладу функцій організму здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні». Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» визначено, що медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.
Відповідно до п. 2.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року №  189, основним завданням експертизи тимчасової непрацездатності є вирішення питання про направлення на медико-соціальну експертну комісію хворого при встановленні в нього стійкого чи незворотного характеру захворювання, наявності несприятливого трудового прогнозу незалежно від терміну тимчасової непрацездатності.
Згідно з п. 4.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №  455, направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.
У п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), закріплено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Рівні проведення експертизи тимчасової непрацездатності встановлені у Розділі 4 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (далі - Положення № 189), зокрема, перший - лікуючий лікар; другий - завідувач профільного відділення; треті - лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК); четвертий - заступник головного лікаря з ЕТН (експертизи тимчасової непрацездатності) або відповідальна особа з ЕТН; п`ятий - відповідальна особа органу охорони здоров`я з ЕТН.
Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 Розділу 5 Положення № 189 передбачено, що на третьому рівні експертизи тимчасової непрацездатності лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я вирішує питання експертизи тимчасової непрацездатності за поданням лікуючого лікаря та завідувача відділення після особистого огляду та вивчення даних медичної облікової документації хворого щодо обстеження, подальшого лікування, надання рекомендацій щодо раціонального працевлаштування та інших питань.
У пункті 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який набув чинності 29 лютого 2016 року (далі - Порядок №  4).
Підпунктом 4 пункту 5 розділу І Порядку № 4 зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 року № 916, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку, пов`язаному з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Розділу ІІІ Порядку № 4 посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.
Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Спеціальним Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII регламентовано право особи, яку звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я, на отримання одноразової грошової допомоги при наявності одночасно сукупності наступних умов: 1) встановлення інвалідності протягом шести місяців з дня звільнення зі служби; 2) визначення МСЕК причиною інвалідності захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Разом з тим, системний аналіз вищевикладених приписів надає підстави вважати, що законодавством визначено чітку та послідовну процедуру встановлення інвалідності, зокрема особам, які проходили службу в поліції. Така процедура, крім іншого, передбачає направлення компетентної ВЛК документів відповідної особи до МСЕК з метою проведення медико-соціальної експертизи.
Перевіряючи рішення судів попередніх інстанцій у межах доводів скаржника, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору в цій справі, у першу чергу, є оскаржувана позивачем бездіяльність ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» щодо ненаправлення позивача на проходження МСЕК для встановлення йому відповідної групи інвалідності. Інші вимоги - щодо призначення позивачу соціальної допомоги, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, є похідними.
З огляду на це, судам попередніх інстанцій, перш за все, слід було перевірити, чи вчинялися ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» після отримання направлення ГУ НП у Черкаській області від 03 жовтня 2016 року № 12/9-нап-73 дії щодо направлення позивача на МСЕК для визначення йому групи інвалідності, а також встановити, коли саме і на якій підставі позивач фактично прибув для проходження МСЕК.
При цьому, суд касаційної інстанції підтримує висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» не наділена повноваженнями встановлювати групу інвалідності та/або визначати відсоток втрати працездатності особи, оскільки це є виключною компетенцією МСЕК.
Разом з тим, саме на зазначену державну установу покладено завдання щодо організації проходження поліцейськими (зокрема тими, які вже звільнені зі служби) МСЕК шляхом направлення їх до відповідної комісії.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, наявність у позивача захворювання, що несумісне з подальшим проходженням служби, та саме за наявності якого він здобув інвалідність, було встановлено ще 27 вересня 2016 року. 03 жовтня 2016 року ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» отримано направлення ГУ НП у Черкаській області № 12/9-нап-73 про направлення позивача для проходження МСЕК, а інвалідність йому установлено 09 червня 2017 року (06 листопада 2017 року - фактично змінено лише формулювання в частині визначення найменування органу, під час проходження служби, в якому позивач здобув відповідне захворювання).
Таким чином, враховуючи предмет даного спору та визначену пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII підставу для набуття особою права на отримання соціальної допомоги, для вирішення цієї справи необхідно встановити, внаслідок чиєї саме бездіяльності та/або дій позивачу було встановлено інвалідність зі спливом шестимісячного строку з дня його звільнення зі служби.   
Встановлення зазначених обставин потребує дослідження змісту направлення ГУ НП у Черкаській області від 03 жовтня 2016 року № 12/9-нап-73, тобто з`ясування, що саме ГУ НП у Черкаській області було доручено ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області», а також перевірки факту звернення безпосередньо позивача до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» в порядку пункту 3 Положення № 1317.
Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, однак не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Таким чином, під час нового розгляду справи, судам слід з`ясувати вищезазначені обставини в цій справі та надати їм відповідну оцінку.
Разом з тим, аналізуючи доводи скаржника про те, що неправильне визначення в його свідоцтві про хворобу органів, під час проходження служби в яких він здобув відповідне захворювання (органи внутрішніх справ замість органів поліції), потребувало вчинення ГУ НП в Черкаській області наступного алгоритму дій: скасування наказу про його звільнення від 30 вересня 2016 року № 167 о/с, внесення змін до штатного розпису шляхом включення відповідної посади (яку він займав до звільнення), поновлення позивача на такій посаді з 30 вересня 2016 року, нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період з 30 вересня 2016 року по 06 липня 2017 року та звільнення його з цієї ж посади 07 липня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження виходять за межі предмета спору в цій справі та заявлених позовних вимог.
Разом з тим, судова колегія вважає доречними доводи скаржника про те, що проходження ним служби в органах внутрішніх справ до прийняття на службу в поліцію та зазначення у виданому йому 27 вересня 2016 року свідоцтві про хворобу зв`язку захворювання зі службою в органах внутрішніх справ, а не в поліції, і наступне виправлення компетентним органом даної формальної помилки не є єдиною безумовною підставою для позбавлення його права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII.
Надання належної юридичної оцінки іншим доводам касаційної скарги позивача потребує перевірки вищевказаних обставин даної справи, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, неповне з`ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з п.п. 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд повертає адміністративну справу на новий розгляд до суду першої інстанції і не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року- скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції (Черкаський окружний адміністративний суд).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач:                                                   А.Г. Загороднюк

Судді                                                                      Л.О. Єресько

                                                                      В.М. Соколов