Справа № 463/8992/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/1322/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року, постановлене в складі головуючого - судді Нора Н.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як правонаступник прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до відповідача, просив ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по кредиту та відсотках, станом на 30.09.2019 року в розмірі 123716,76 грн., у зв`язку з невиконанням умов договору, укладеного 25.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (далі договір)
Відповідно до листа від 07.07.2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повідомило суд про те, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», де вказано про те, що зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом на заяві.
Відповідно до п.2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, у відповідності до п. 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, не надавав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.09.2019 року становить 123716,76 грн. та складається з: 1966,01 грн. - заборгованість за кредитом, 121750,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 25.06.2011р. по 29.03.2019р. 
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) суму заборгованості в розмірі 1966,01 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят шість грн. одна коп.)
В решті вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн.) судових витрат.
Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». 
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у цій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вважає, що вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Стверджує, що відповідач, підписуючи заяву позичальника, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Апелянт не погоджується з висновком суду про відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів. Стверджує, що суду першої інстанції надано довідку про умови кредитування, яка містить власноручний підпис відповідача та в якій зазначена базова процентна ставка - 3% на місяць, що становить 36% річних як і зазначено у розрахунку. Вважає, що сторони узгодили розмір базової процентної ставки. В подальшому ставка змінювалась. Посилається на те, що коли сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачали умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент домовленості настав. Згідно з п. 1.1.3.2.3 «Права банку» Умов та правил надання банківських послуг: «Змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Посилається на те, що банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Зазначає, що відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже, відповідач прийняв нові Тарифи та погодився із їх зміною. Звертає увагу на те, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. 
Просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів скасувати та задовольнити вимоги банку в цій частині.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи встановлено, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ураховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи встановлено, що 25.06.2011 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі якої ОСОБА_1  отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1500,00 грн. (арк. спр. 7).
В анкеті-заяві від 25.06.2011 року ОСОБА_1  підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (арк. спр. 7 зворот). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 30.09.2019 року становить 123716,76 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1966,01 грн. та заборгованості по процентах за користування кредитом з 25.06.2011 року по 29.03.2019 року у розмірі 121750,75. (арк. спр. 4-6).
До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Правил користування платіжною карткою у АТ КБ «Приватбанк» (арк. спр. 9-32).
Судом встановлено, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (арк. спр. 25 зворот).
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1  можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
ОСОБА_1 фактично скористалася лімітом кредитування, про що свідчить розрахунок суми заборгованості за договором №б/н від 25.06.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 30.09.2019 року (арк. спр. 4-6). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1966 грн. 01 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідачем не погоджено умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1966 грн. 01 коп., апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Відмовляючи у задоволенні позовув частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 121750,75 грн., суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, згідно з яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Суд першої інстанції також зазначив, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується частково з таких підстав.
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/нвід 25.06.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 25.06.2011 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, підписану ОСОБА_1 .
Підписана ОСОБА_1 . Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць - 3%, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором. В цій довідці зазначено, що з прикладами використання кредитних коштів, відповідач ознайомлена (арк. спр. 8). 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорювала умови кредитування та отримання нею встановленого банком розміру кредитного ліміту та використання нею карток за № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 в межах одного кредитного ліміту (арк. спр. 76-80).
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
З урахуванням наявності в матеріалах справи зазначеної вище довідки, підписаної позичальником, апеляційний суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті від 25.06.2011 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.
Однак, у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, з якою була ознайомлена позичальник ОСОБА_1 , про що свідчить проставлений нею підпис, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 3 % в місяць (арк.спр.8). 
Базова ставка кредитування у розмірі 3 % в місяць становить 36 % річних (3 % х 12 місяців).
В той же час, як встановлено з розрахунку заборгованості, долученого банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування в межах до 36 % річних банком до спірних правовідносин застосовувалася до 31 березня 2015 року включно, а з 01 квітня 2015 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка збільшена до 43,20 % річних (арк.спр. 5).
За наведених обставин, позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками належить задовольнити частково та стягнути таку з ОСОБА_1 за період по 31 березня 2015 року в розмірі 2014,72 грн.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з  ОСОБА_1 на користь банку 2014,72 грн.заборгованості за процентами за кредитним договором б/н від 25.063.2011 року.
Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 1921 грн. судового збору (арк. спр. 40). Ціна позову - 123716,76 грн. Суд першої інстанції позов задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.06.2011 року у розмірі 1966 грн. 01 коп. та 1921 грн. судового збору.
А відтак, розрахунок судового збору проводиться за умови часткового задоволення позову з урахуванням суми стягнутої судом апеляційної інстанції: (1966 грн. 01 коп. +2014 грн. 72 коп.) х 100 : 123716,76 грн. (ціна позову) = 3,22 %, що становить 61 грн. 86 коп. від суми судового збору 1921 грн., сплаченої позивачем до суду першої інстанції та 92 грн. 78 коп. від суми судового збору 2881 грн. 50 коп. сплаченого банком за подання апеляційної скарги.
Отже, всього з відповідача ОСОБА_1  в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 61,86 + 92,78 грн. = 154,64 грн. судових витрат.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати, а в частині розподілу судових витрат - змінити та ухвалити в цих частинах нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) 2014 грн. (дві тисячі чотирнадцять) 72 коп. заборгованості за процентами. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) 154 (сто п`ятдесят чотири) грн. 64 коп. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 червня 2020 року.

             Головуючий                                                                            Курій Н.М.

   Судді:                                                                                     Ванівський О.М.

        
                                                                       Мельничук О.Я.