Справа № 444/2934/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/678/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 квітня 2020 року м.Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Ванівського О.М.,
суддів : Мельничук О.Я., Курій Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2019 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просив стягнути з останньої на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2009 року у розмірі 127 589, 99 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до заяви б/н від 26.01.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Вказує на ту обставину, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Стверджували, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 01.09.2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у сумі 188630,67 грн., яка складається з наступного: 1328,46 грн. - заборгованість за кредитом; 183302,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.
Зазначає, що відповідно до законодавства не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь - якої частини суми заборгованості за кредитом.
Враховуючи наведене, а також те, що на даний час, відповідно до тверджень позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127589,99 грн., яка складається з наступного: 1328,46 грн. - заборгованість за кредитом; 126261,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 26.01.2009 року по 03.03.2019 року та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 , МФО № 305299) - заборгованість у розмірі 1328,46 грн. за кредитним договором б/н від 26.01.2009 року, а також судові витрати у розмірі 19 грн. 98 коп.
В задоволені решти вимог позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 лютого 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін, а судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначала, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції зробив висновки, що надані Банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису Відповідача; Банком не погоджено умови кредитування зокрема, щодо сплати відсотків з Відповідачем.
Однак, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
До суду була надана копія анкети-заяви, в якій Відповідач особистим підписом засвідчив, що "Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку".
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Крім анкети-заяви. у той же день Відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (наявна в матеріалах справи).
В даній довідці, підписаній Відповідачем, вказано:
1. тип кредитної лінії;
2. пільговий період (55днів);
3. базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2.5 % в місяць (30 %
річних);
4. розмір та строк внесення щомісячних платежів;
5. розмір комісії за зняття готівки;
6. розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості;
7. розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.
Тобто, відповідач при укладенні Кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічного встановлення обставин справи надається виписка по рахункам Відповідача, довідка про зміну умов кредитування (надаються до суду апеляційної інстанції, оскільки про підстави відмови в позові Позивач дізнався безпосередньо з судового рішення; надати додаткові докази для повного та всебічного встановлення обставин справи суд не пропонував).
У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання нею коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідачка знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019р. по справі 428/2873/17, саме по собі постання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
А, відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.
Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Відповідач користувалась кредитними коштами, а тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції стверджував, що надані Банком докази (витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг) не підписані Відповідачем, а тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору. При цьому висновки суду по суті відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (14-131 цс 19).
Суд зробив висновок, що Банк не погодив відповідні умови кредитування щодо сплати відсотків із Відповідачем.
Однак такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як зазначалося вище, Відповідач був письмово повідомлений про умови кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі про базову процентну ставку, що підтверджується особисто підписаною ним довідкою про умови кредитування.
Отже, сторонами належним чином погоджена базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 2.5 % на місяць (30% річних), на що суд уваги не звернув.
З урахуванням викладеного, в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені із Відповідачем, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування.
Таким чином, зазначені грубі порушення місцевим судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, є беззаперечною підставою для скасування рішення у даній справі у його оскарженій частині.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Отже, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення повністю або частково.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

26 січня 2009 року сторони уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
У вказаній вище анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору позивач додав: копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» (а.с.11), розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.01.2009 року станом на 01 вересня 2019 року(а.с.7-9), копію заяви позичальника від 26.01.2009 року та копію паспорта відповідача ОСОБА_1 (а.с.10).

Позиція Апеляційного суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1328,46 грн., віншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідачем не погоджено умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 1328,46 грн., сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що 26.01.2009 року між позивачем і відповідачем укладений договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в AT КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку».
У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком загальна заборгованість відповідача за кредитом, яку позивач просить стягнути, з урахуванням штрафних санкцій становить 127589,99 грн., яка складається з наступного: 1328,46 грн. - заборгованість за кредитом; 126261,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 26.01.2009 року по 03.03.2019 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 1328, 46 грн.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом суд першої інстанції посилався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_1  звернулась в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26 січня 2009 року, згідно з якої отримав кредитну картку «Універсальна». 
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 26.01.2009 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_1 .
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 26.01.2009 року містить анкетні дані ОСОБА_1 та її контактну інформацію.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодилась з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення розміру відсотків, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на наявну в матеріалах справи копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної  ОСОБА_1 (а.с.11)
У зазначеній довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію.
Зокрема, у ній зазначено, що базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 2,5%.
З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами та штрафами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці.
ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 26.01.2009 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 01.09.2019 року становить 127589,99 грн., яка складається з наступного: 1328,46 грн. - заборгованість за кредитом; 126261,53 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 26.01.2009 року по 03.03.2019 року.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 26.01.2009 року процентна ставка не зазначена.
Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 17.06.2011 року під власноручний підпис була ознайомлена позичальник ОСОБА_1 , умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 2,5 % в місяць виходячи з залишку заборгованості ( а.с.11). 
Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).
В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до серпня 2014 року включно, а з вересня 2014 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних (а.с. 8).
За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1328,46 грн. та процентами за користування кредитними коштами (станом на 01.09.2019 року - у розмірі 127589,99 грн.) підлягає до задоволення лише частково: за період до серпня 2014 року включно і у розмірі 1208,42 грн., що разом з тілом кредиту становить 2536,88грн. (1328, 46 + 1208, 42).
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 
За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4802,50 грн. судового збору (1921 грн. + 2 881,50 грн. )(а.с.25,57).
Судом задоволено 1,98 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 2536,88 грн. з 127589,99 грн. заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 95,08 грн. (1,98 % від 4802,50 грн. сплаченого судового збору).
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" частково задовольнити.
Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 січня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, а також стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1208,42 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 95,08 грн. судових витрат.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 17 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        О.М.Ванівський

Судді                                                                Н.М.Курій
       
                                                О.Я.Мельничук