ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006017 пров. № А/857/1140/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Попка Я.С.
суддів                                                             Сеника Р.П., Хобор Р.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2019 року, ухвалене суддею Карп`як О.О., м. Львів, дата складання повного тексту рішення 29 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

15.11.2019 позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби»; зобов`язати відповідача видати йому посвідчення та вручити нагрудний знак «Ветеран військової служби».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звільнений зі служби в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України відповідно до наказу Міністра надзвичайних ситуацій України № 225 від 30.12.2010 та такий наказ не є наказом про звільнення з військової служби в запас або у відставку як це передбачено пунктом 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветерана військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601, тому відмова відповідача у видачі позивачу посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби» є правомірною.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим і незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що у грудні 2010 року наказом МНС України від 30.12.2010р. №225 він звільнений у відставку, за станом здоров`я. Оскільки його вислуга років на військовій службі становить більше 27 календарних років і він був звільнений у відставку за станом здоров`я, то відповідно до норм Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких осіб та їх соціальний захист» відноситься до ветеранів військової служби, а відтак має право на отримання посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран військової служби».
Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі № 1340/4376/18 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу посвідчення «Ветеран військової служби» від 04.04.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення «Ветеран військової служби» від 04.04.2018 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби»”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
На виконання вищезазначеного рішення суду позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про отримання посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби». 
Листом Львівського обласного військового комісаріату від 29.10.2019 року № 11059 позивача повідомлено про відмову йому у видачі такого посвідчення і нагрудного знаку у зв`язку з відсутністю окремих документів, які є підставою для видачі такого посвідчення, відповідно до п.3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою КМ України від 30.09.1999 року №1601, а саме: 
-          наказу про звільнення з військової служби у запас або відставку;  
-          довідки МСЕК про встановлення інвалідності 1 чи 2 групи, яка настала в наслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 
-          посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно частини п`ятої  статті 17 Конституції України  держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено, що ветеранами військової служби визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601  (далі  – Порядок №1601) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно пункту 1 Порядку №1601 посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби» видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до  Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».
Посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із  Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства (пункт 2 Порядку №1601).
Пунктом 3 Порядку №1601 визначено, що підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».
Отже, отримання посвідчення «Ветеран військової служби» здійснюється за умови подання особою одного з передбачених пунктом 3 Порядку №1601 документів.
Відповідно до п.4 Порядку №1601 посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.
Преамбулою вищезазначеної Постанови визначено, що дія Порядку, затвердженого даною Постановою, поширено на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран служби цивільного захисту» та встановлено, що видача посвідчення і вручення нагрудного знака здійснюється органом, підрозділом, закладом, установою Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи за місцем проходження служби, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 542 (542-2009-п ) від 03.06.2009.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністра надзвичайних ситуацій України № 225 від 30.12.2010  «Про звільнення із служби ОСОБА_1 » звільнений зі служби у відставку (з виключенням з військового обліку) у званні полковника служби цивільного захисту за пунктом 99 підпунктом « 3» Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту (за станом здоров`я). Вислуга років на службі станом на 14.12.2010 у календарному обчисленні склала 34 роки 04 місяці 09 днів, у пільговому обчисленні 00 років 04 місяці 22 дні.
Згідно п.11 Положення про військові комісаріати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, позивач звільнений зі служби в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України відповідно до наказу Міністра надзвичайних ситуацій України № 225 від 30.12.2010 року та такий наказ не є наказом про звільнення з військової служби в запас або у відставку як це передбачено пунктом 3 Порядку №1601.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та підтримує висновок про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у видачі посвідчення та врученні нагрудного знаку «Ветеран військової служби», діяв правомірно.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.006017 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – без змін.           

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий суддя	 	Я. С. Попко 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 17.03.2020.