Справа № 161/1394/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/562/20  Категорія: 70    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 травня 2020 року                                                                         місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
з участю: 
секретаря судового засідання Вергуна Т.С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 листопада 2015 року. В шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони вже давно проживають окремо один від одного, дитина залишились проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Впродовж кількох місяців поспіль відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча отримує доходи, працюючи за кордоном на заробітках. Також зазначає, що самотужки їй важко забезпечувати дитину всім необхідним, бо наразі вона не працевлаштована.
З огляду на наведене позивач просить суд стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року позов задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 27 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду є необґрунтованим, при його прийнятті суд неповно з`ясував обставини справи, надав неправильну оцінку доказам та припустився невірних застосувань норм матеріального права.
Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів змінити.
Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого 03 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького районного управління юстиції у Волинській області. Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, батько дитини проживає окремо.
Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює за кордоном, отримує середньомісячний дохід в розмірі 3500 злотих. Наведена обставина дає підстави для висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в заявленому позивачем розмірі.
Так відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно вимог ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей до 6 років складає: з 1 грудня 2019 - 1779 грн, відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року - 1779 грн, з 01 липня 2020 року по 30 листопада 2020 року - 1859 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Виходячи зі встановлених на підставі поданих сторонами доказів фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача.
Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному судом першої інстанції. Суд враховує те, що відповідач є працездатним за віком.
Суд апеляційної інстанцій враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

Головуючий                                        

 
Судді