ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м   У к р а ї н и

07 квітня 2020 року м. Херсон
справа № 667/8847/14
провадження №22-ц/819/703/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В., 
суддів: Пузанової Л.В., 
Чорної Т.Г., 
секретар Геленко А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 04 лютого 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення кредитної заборгованості, 
встановив:
    16 жовтня 2014 року ( відповідно до поштового штемпелю)  Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.12.2007 року ОСОБА_1 27.12.2007 року отримала кредит у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Пунктами 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена зміна кредитного ліміту. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70,складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. 
Відповідно до п.6.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), відповідач зобов`язаний оплатити винагороду Банку. 
Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн +5 % від суми позову. 
Відповідно до п.5.5.1 Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обов`язків (користування простроченим кредитом і овердрафтом), боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті. 
Вказує, що п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена зміна тарифів.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором, а остання порушила зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 31 серпня 2014 року становить 7097,39 грн, із яких: 1455,08 грн – заборгованість за кредитом, 3088,04 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 1978,20 грн – заборгованість за пеню та комісією за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн –штраф (фіксована частина) та 326,07 грн – штраф (процента складова), а також судові витрати.
      Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2020 року у позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено. 
 В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності, не враховував, що строк дії карти встановлено до 12/2011 року, що підтверджується довідкою банку, яка наявна матеріалах справи, а до суду з позовом банк звернувся 25.10.2014 року. При цьому посилається до правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14цс14). Вважає, що позивач має право на стягнення тіла кредиту в розмірі 1455,08 грн, а також відсотків за період з 25.10.2011 року до 31.12.2011 року в розмірі 98,95 грн. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції представник позивача не з`явився. З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Банку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Іванов С.С., її доводи не визнав. Вказує на невідповідність змісту доводів апеляційної скарги підставам як скасування так і ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14цс14) позивач тлумачить зміст постанови усічено без нормативного обґрунтування. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Іванов С.С. доводи апеляційної скарги не визнав, пояснив, що погоджується з висновком суду щодо визначеного ним строку дії кредитного договору відповідно до п.9.12 Умов та Правил, та висновком суду про те, ще у цій справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору. Щодо строку дії картки, адвокат зазначив, що у спірних правовідносинах вона не має правового значення, оскільки є платіжним інструментом та крім того відповідачка дійсно відкривала розрахунковий рахунок відповідно до доданої банком анкети-заяви, проте кошти на рахунку були її особисті, а не кредитні. Підписання відповідачкою довідки про умови кредитування не заперечив. 
Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з таких підстав.
Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Також суд дійшов висновку про не можливість вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору, відсутності у анкеті-заяви позичальника від 27.12.2007 року визначеного розміру процентної ставки, неустойки (пені, штрафів), а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, пенею та комісією є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.
       Проте такі висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
  Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1420 грн. Договір укладено у формі заяви. В цей же день, 27 грудня 2007 року, ОСОБА_1 ознайомилася та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в якій визначена базова процентна ставка на місяць - 3,0 % / а.с. 10-11/.
Банком згідно його розрахунку, нарахована заборгованість за договором станом на 31 серпня 2014 року в сумі 7097,39 грн, з яких: 1455,08 грн - заборгованість за кредитом; 3088,04 грн - заборгованість по процентами; 30,00 грн – нарахована комісія; 1948,20 грн - прострочена комісія; 576,07 грн – штрафи /а.с.6-9/. 
АТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду справи в суді першої інстанції надав виписку по картці НОМЕР_1 за період з 01.12.2007 по 27.12.2018 року, з якої вбачається, що на картці було встановлено кредитний ліміт у сумі 1460,00 грн /а.с.96/. 
Крім того, Банк надав суду першої інстанції довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 27.12.2007 року отримала картку № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня 12.2011 року /а.с.103/ та номер якої зазначено в заяві / а.с.10 зв.с./. 
Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин апеляційний суд застосовує їх системний аналіз.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.
У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.
Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, згідно п.9.12 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців, з 27.12.2007 року по 27.12.2008 року включно. Якщо ніхто зі сторін не заявляє про припинення договору, то договір автоматично пролонгується. Враховуючи, що з позовом до суду банк звернувся лише 20.10.2014 року, суд прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.
Проте, такий висновок суду суперечить його ж висновку, що не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору, який ґрунтується на вищенаведених нормах матеріального права та встановлених обставинах справи. За цих же обставин, доводи адвоката відповідачки про правомірність застосування пункту Умов та Правил, які не є складовою частиною кредитного договору, щодо строку дії договору колегія суддів відхиляє.
Отже, підстави для закінчення строку договору, визначені судом та наслідком яких є застосування строку позовної давності, є помилковими. 
Отримання кредитної картки зі строком дії зазначеним банком 12/2011 року, відповідачкою не спростовано, а отже враховуючи час звернення банку до суду 16.10.2014 року та не спростування відповідачкою, в силу принципу змагальності сторін, суми заборгованості по тілу кредиту, що вбачається й з заяви про перегляд заочного рішення / а.с.50-52/, з відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості / а.с.124-125/, враховуючи вищенаведені норми матеріального права та надані банком докази, наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 1455 грн 08 коп.. 
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами також є помилковим. Так, поза увагою суду залишалася та обставина, що ОСОБА_1 разом з заявою підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить базову процентну ставку у місяць - 3%.
Отже, в межах строку позовної давності та строку дії кредитної картки за кредитним договором наявні підстави для стягнення з позичальниці на користь банку нарахованих процентів за користування кредитними коштами в сумі 98 грн 95 коп. за період з 25.10.2011 року по 31.12.2011 року, розмір яких відповідачкою не спростований.
За викладених обставин, колегія суддів висновок суду першої інстанції про не доведення банком позовних вимог у частині стягнення заборгованості зі сплати процентів вважає помилковим.
Вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією за користування кредиту в розмірі 1978,20 грн та штрафами - 250,00 грн (фіксована частина) та 326,07 грн - (процентна складова) не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу в підписаних нею заяві (анкеті-заяві)   від 27 грудня 2007 року та довідці про умови кредитування від 27.12.2007 року. Крім того, комісія за користування кредитом законом не передбачена, правова природа комісії має інше застосування. 
Колегія суддів вважає неспроможними наведені у судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи адвоката відповідачки про розміщення на розрахунковому рахунку, відкритому відповідно до поданої заяви від 27.12.2007 року власних, а не кредитних коштів. 
Таким чином, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2020 підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1455,08 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 98,95 грн, усього у розмірі 1554,03 грн. В іншій частині вимог відмовити.
Ураховуючи скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений Банком за подання позову до суду та подання апеляційної скарги у розмірі 85,50 грн. 
У силу п.2 ч.3 ст.389, п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, судове рішення, як таке, що ухвалено у малозначній справі, касаційному оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
    Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1455,08 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 98,95 грн, усього у розмірі 1554,03 грн ( тисяча п`ятсот п`ятдесят чотири гривні три копійки) та понесені витрати на сплату судового збору за подання позову до суду та апеляційної скарги у розмірі 85,50 грн ( вісімдесят п`ять гривень п`ятдесят копійок). В іншій частині вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як ухвалена у малозначній справі.
Головуючий  І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна 

Повне судове рішення складено 09 квітня 2020 року
Суддя І.В. Склярська