ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1993/20 Справа № 193/15/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кащук Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 193/15/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач – Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної службі України з безпеки на транспорті, 
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Богдан Ярославович, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Кащуком Д.А. у селищі Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 жовтня 2019 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн.
Позовна заява мотивована тим, що, на підставі направлення на перевірку №005636 від 09.10.2017 року, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області (надалі – Управління) у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-14, Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв, 75 км + 812 м, 11.10.2017 року проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричіпа WIELTON NW 33S, з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .
За результатами перевірки посадовими особами Управління 11.10.2017 року було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0006595, акт № 0009584, чек № 11831 від 11.10.2017 року, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить відповідачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі:7,96/13,78/32,82, при нормативно допустимій 11,0/11,0/22,0, фактична маса - 54,56 тонн, при нормативно допустимій - 40 тонн.
На підставі вказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 84 від 11.10.2017 року, відповідно до якого: - пройдена відстань - 260 км, загальна маса автомобіля 54,56 тонн, навантаження на одиничну ось 13,78 тонн, навантаження на строєну вісь 32,82 тонн, плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 3874 евро. 
Зазначений розрахунок відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було та нараховану суму коштів добровільно не сплачено, а тому, враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс гривні до євро, станом на 11.10.2017 року, прокурор в інтересах позивача просить суд стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 121 503,05 грн. та понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1822,55 грн.
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 121 503,05 грн., що еквівалентно 3874 Євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору у сумі 1 822,55 грн.
Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Б.Я., не погоджується з висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зокрема, відповідач зазначає, що зважування транспортного засобу на ППГВК здійснювалося за допомогою вагів пересувних автомобільних типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № 008212, виробник «СENTRAL WEIGHING», Англія, які, відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2594 від 29.06.2018 року, відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Ваги для статичного зважування. Загальні технічні вимоги», а тому використання цього засобу для зважування автомобіля у русі не відповідає вимогам Технічного регламенту №94 та не може забезпечити зважування у русі згідно із п. 9 Вимог №255, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №255 від 08 липня 2016 року.
Суд першої інстанції, на думку відповідача, не врахував, що в законах України не передбачена така форма участі держави у регулюванні господарської діяльності, як стягнення плати за проїзд. Жодним законом не передбачено плати за проїзд, а тому заявлення таких вимог є протиправним. В Законах України відсутні норми, що встановлюють адміністративний збір у формі плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, за отримання дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні та/або дозволу на рух. 
Також, відповідач наголошує на тому, що судом невірно застосовано Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, та визначено завищений розмір плати за проїзд в три рази з посиланням на відсутність дозволу. Вказує на те, що із заявленої до стягнення суми 3 874,00 Євро тільки 826,80 Євро є платою за проїзд, а інше є штрафною санкцією за відсутність дозволу.
При цьому, апеляційна скарга обгрунтована тим, що застосовані судом підзаконні нормативно-правові акти суперечать вищим за юридичною силою Законам України, що вказує на порушення судом застосування норм матеріального права та про безпідставність позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що, на виконання наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 966 від 05.10.2017 року «Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок,  які здійснюються територіальними органами «Укртрансбезпеки», на підставі направлення на перевірку № 005636 від 09.10.2017 року, посадовими особами Управління у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-14, Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв, 75 км + 812 м проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпа WIELTON NW 33S з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 ..
За результатами перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області 11.10.2017 року було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0006595, акт № 0009584, чек № 11831 від 11.10.2017 року, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить відповідачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі:        7,96/13,78/32,82 при нормативно допустимій 11,0/11,0/22,0, фактична маса - 54,56 т при нормативно допустимій - 40 т.
Під час проведення перевірки відповідач надав посадовій особі Управління, що проводила габаритно-ваговий контроль, товарно-транспортну накладну № 283458 від 11.10.2017 року, в якій зокрема у графі «Перевізник» було зазначено «ПП ОСОБА_2 ». У той же час, відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 02.02.2017 року припинив свою підприємницьку діяльність, тобто відповідач фактично здійснював перевезення як фізична особа. 
Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 84 від 11.10.2017 року, відповідно до якого: пройдена відстань - 260 км, загальна маса автомобіля 54,56 т, навантаження на одиничну ось 13,78 т, навантаження на строєну вісь 32,82 т, плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 3874 евро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, становить 121503,05 гривень. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року, у справі № 804/7609/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправним дій, скасування розрахунку плати за проїзд.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 від № 3353-ХП, Законів України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», та виходив з того, що прокурор підставно звернувся з даним позовам до суду, оскільки уповноважений орган не здійснив захист інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету, позовні вимоги прокурора та розрахунок є обґрунтованими, розрахунок плати за проїзд проведено правильно, при здійсненні перевірки навантаження автомобіля посадовими особами позивача порушень вчинено не було, справність та належність обладнання, який здійснювався габаритно-ваговий контроль 11 жовтня 2017 року підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2594 від 29 червня 2017 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Згідно з п. 3 Правил дорожнього руху України (надалі – ПДР), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 цих правил.
Відповідно до п. 22.5 ПДР, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу 40 тон (для контейнеровозів понад 44 т), навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 16 т, строєні осі - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.
Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (надалі – Порядок №879).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п.6 Порядку №879).
Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку (п.41 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні»).
Згідно з пунктом 17 Порядку №879 у разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.
Пунктом 18 Порядку №879 встановлено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.
Пункт 19 Порядку №879 передбачає, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування (п. 21 Порядку № 879). 
Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України “Про єдиний збір”, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які, в установленому порядку, не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п.п. 27, 28 Порядку № 879).
Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.
За правилами пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 52 до 60 тон включно – за ставкою 0,27 Євро за кожен кілометр відстані, а для понад 60 тон, за кожні наступні 10 тон – 0,78 Євро за кожен кілометр відстані.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 11.10.2017 року (а.с.22), Акт № 0009584 від 11.10.2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів (а.с.23), у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем, при цьому відповідачем в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано будь-яких доказів на спростування факту перевищення нормативно вагових параметрів транспортним засобом, який йому належить.
Натомість, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року, у справі № 804/7609/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправним дій, скасування розрахунку плати за проїзд, встановлено, що в діях суб`єкту владних повноважень - Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, порушень вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та інших нормативно-правових актів, регламентуючих діяльність державного органу з питань контролю на автомобільному транспорті не вбачається. Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області та посадові особи Управління під час проведення перевірки і складання акту, довідки та розрахунку діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України (т. 1 а.с.33-44), та ці обставини не потребують додатковому доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що зважування транспортного засобу на ППГВК здійснювалося за допомогою ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № 008212, виробник «СENTRAL WEIGHING», Англія, які, відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2594 від 29.06.2018 року, відповідають вимогам ГОСТ 29329-92 «Ваги для статичного зважування. Загальні технічні вимоги», а тому використання цього засобу для зважування автомобіля у русі не відповідає вимогам Технічного регламенту №94 та не може забезпечити зважування у русі згідно із п. 9 Вимог №255, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №255 від 08 липня 2016 року, колегією суддів не приймаються, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт дотримання Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області нормативно-правових актів при зважуванні автомобіля позивача.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, однак цих коштів відповідач у встановлений строк не сплатив.
Доводи апеляційної скарги про те, що із заявленої до стягнення суми 3 874,00 Євро тільки 826,80 Євро є платою за проїзд, а інше є штрафною санкцією за відсутність дозволу, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу нараховується відповідно до пункту 30 Порядку №879 за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту, а у випадку здійснення руху без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі (пункт 31-1 Порядку №879), тобто при відсутності відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу нарахування плати за проїзд здійснюється за іншою формулою, з використанням коригуючого коефіцієнта, що не можна вважати штрафною санкцією.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 року у справі №820/1203/17 зробила правовий висновок, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги в цій частині. 
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Богдан Ярославович - залишити без задоволення.
Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: