П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/1348/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Григораш В.О.  
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
13 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Мацького Є.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з листопада 2016 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 пенсії за віком з листопада 2016 року.
Відповідно до рішення  Чернівецького окружного адміністративного суду  від 14 січня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що підстави для поновлення виплати пенсії відсутні у зв`язку з відсутністю механізму виплати пенсії громадянам, які проживають в країнах, з якими не укладено міждержавних договорів в галузі пенсійного забезпечення та оскільки позивачка не подала всіх необхідних документів, передбачених Порядком №22-1. Крім того, апелянт посилається на пропуск ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду.
Відзив позивачки на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 12.04.2016 року, орган, що видав 7301. Постійне проживання - США (а.с. 8-10).
Відповідно до Посвідчення №764 серії НОМЕР_2 від 04.06.1998 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком довічно (а.с. 12).
13.10.2016 року Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області направило на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області лист №73.01/13457 "Щодо виїзду громадян України на постійне місце проживання за кордон", відповідно до якого ОСОБА_1 отримала дозвіл на ПМП за межі України, знялися з реєстраційного обліку та здали паспорт громадянина України у вересні місця 2016 року (а.с. 27-28).
Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №О/Р169515 від 18.10.2016 року припинено виплату ОСОБА_1 у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання (а.с. 29).
29.07.2019 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про поновлення пенсії з листопада 2016 року (а.с. 14).
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 12.08.2019 року №23863/02-10 повідомило позивачку про те, що згідно зі ст.3 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №16/98-ВР від 14.01.1998 року право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним з видів якого є пенсійне страхування, мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 рекомендовано звернутись з відповідними документами до органу Пенсійного фонду за місцем проживання (реєстрації) (а.с. 15).
Вважаючи дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком з листопада 2016 року протиправними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно припинив нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з листопада 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають  громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб на умовах трудового договору або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону № 1058-ІV передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена  йому за шість місяців наперед перед  виїздом, рахуючи з місяця, що  настає за  місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено  міжнародним  договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня  2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України вищезазначених положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення   до п. 2 ч. 1 ст. 49,   другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Згідно з вказаним вище рішенням Конституційного Суду України оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону №1058-IV з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.
Таким чином, відсутність механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії, оскільки право позивачки на отримання пенсії в Україні є її конституційним правом.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач припинив виплату пенсії ОСОБА_1 протиправно, з підстав, що не передбачені законодавством України.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії у зв`язку з відсутністю місця постійної реєстрації на території України та проживанням на території іншої держави, з якою не укладена відповідна угода, є необґрунтованими.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно зі ст. 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Отже, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Аналогічна правова позиція щодо застосування строків звернення до адміністративного сулу висловлена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року в справі № №646/6250/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі  13 травня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Мацький Є.М.